Jednotné právní předpisy pro smlouvu o mezinárodní 
železniční přepravě osob 
(CIV - Přípojek A k Úmluvě)

Oddíl I	  
VŠEOBECNÁ USTANOVENÍ
Èlánek 1	 
Rozsah platnosti
§ 1	Tyto Jednotné právní předpisy platí pro každou smlouvu o přepravě osob za úhradu nebo bezplatně po železničních tratích, leží-li výchozí a cílová stanice na území dvou různých členských států. Uvedené platí bez ohledu na sídlo a státní příslušnost stran přepravní smlouvy.
§ 2	Zahrnuje-li mezinárodní přeprava, která je předmětem jediné smlouvy, jako doplněk přepravy po železničních tratích přepravu překračující státní hranice, přepravu po silnicích nebo na říčních linkách ve vnitrostátní dopravě členského státu, použijí se tyto Jednotné právní předpisy.
§ 3	Zahrnuje-li mezinárodní přeprava, která je předmětem jediné smlouvy, jako doplněk přepravy po železničních tratích přepravu po moři nebo přepravu překračující státní hranice na říčních linkách, použijí se tyto Jednotné právní předpisy, provádí-li se přeprava po moři nebo na říčních linkách, které jsou zapsány do seznamu tratí (linek) předvídaného v článku 24 § 1 Úmluvy. 
§ 4	Pokud jde o odpovědnost dopravce při usmrcení a zranění cestujících, použijí se tyto Jednotné právní předpisy také na osoby, které provázejí zásilku přepravovanou podle Jednotných právních předpisů CIM.
§ 5	Tyto Jednotné právní předpisy se nepoužijí na přepravy mezi stanicemi na území sousedících států, provozuje-li infrastrukturu těchto stanic jeden nebo více provozovatelů se státní příslušností pouze k jednomu z těchto států.
§ 6	Každý stát, který je smluvní stranou jiné úmluvy o přímé mezinárodní přepravě osob po železničních tratích srovnatelné s těmito Jednotnými právními předpisy a žádá o přístup k Úmluvě, si může vyhradit tyto Jednotné právní předpisy používat pouze na přepravy po části železniční infrastruktury ležící na jeho území. Tato část železniční infrastruktury musí být přesně označena a musí navazovat na železniční infrastrukturu některého členského státu. Vznese-li některý stát takovou výhradu, platí tyto Jednotné právní předpisy pouze tehdy,
a)	patří-li výchozí nebo cílová stanice uvedená v přepravní smlouvě jakož i uvedená přepravní cesta k označené železniční infrastruktuře, nebo
b)	spojuje-li označená železniční infrastruktura infrastrukturu dvou členských států a byla-li v přepravní smlouvě stanovena jako přepravní cesta pro tranzitní dopravu.
§ 7	Stát, který vznesl výhradu podle § 6, ji může sdělením depozitáři kdykoli odvolat. Odvolání výhrady nabývá účinnosti jeden měsíc po dni, ve kterém o něm depozitář zpravil členské státy. Výhrada pozbývá účinnosti, pozbude-li úmluva uvedená v § 6 větě 1 pro tento stát platnosti.
Èlánek 2	 
Prohlášení o odpovědnosti při usmrcení a zranění cestujících
§ 1	Každý stát může kdykoli prohlásit, že nebude používat všechna ustanovení těchto Jednotných právních předpisů o odpovědnosti dopravce při usmrcení a zranění cestujících, došlo-li k nehodě na jeho území a cestující je příslušníkem tohoto státu nebo má v tomto státě trvalý pobyt.
§ 2	Stát, který podal prohlášení podle § 1, je může sdělením depositáři kdykoliv odvolat. Odvolání prohlášení nabývá účinnosti jeden měsíc po dni, ve kterém o něm depozitář uvědomil členské státy.
Èlánek 3	 
Výklad pojmů
Pro účely těchto Jednotných právních předpisů označuje výraz
a)	"dopravce" smluvního dopravce, s nímž cestující uzavřel přepravní smlouvu podle těchto Jednotných právních předpisů, nebo navazujícího dopravce, který je odpovědný na základě této smlouvy;
b)	"výkonný dopravce" dopravce, který s cestujícím neuzavřel přepravní smlouvu, ale na něhož dopravce podle písmene a) zcela nebo zčásti přenesl provádění přepravy po železničních tratích;
c)	"Všeobecné přepravní podmínky" podmínky dopravce, které podle práva existují v každém státě ve formě Všeobecných obchodních podmínek nebo tarifů a které se uzavřením přepravní smlouvy stávají její součástí;
d)	"vozidlo" motorová vozidla nebo přívěsy, které se přepravují v souvislosti s přepravou osob.
Èlánek 4	 
Odchylky
§ 1	Členské státy mohou uzavírat dohody, které předvídají odchylky od těchto Jednotných právních předpisů pro přepravy prováděné výlučně mezi dvěma stanicemi ležícími na obou stranách hranice,  není-li mezi těmito stanicemi a hranicí žádná další stanice.
§ 2	Pro přepravy mezi dvěma členskými státy tranzitem přes území státu, který není členským státem, mohou zúčastněné státy uzavírat dohody, které se od těchto Jednotných právních předpisů odchylují.
§ 3	S výhradou jiných předpisů mezinárodního práva mohou dva nebo více členských států mezi sebou stanovit podmínky, za nichž dopravci mají povinnost v dopravě mezi těmito státy         k přepravě osob, zavazadel, zvířat a vozidel. 
§ 4	Dohody podle §§ 1 až 3 a jejich uvedení v platnost se oznamují Mezivládní organizaci pro mezinárodní železniční přepravu. Generální sekretář Organizace o tom zpraví členské státy a zainteresované podniky.
Èlánek 5	 
Kogentní právo
Pokud to tyto Jednotné právní předpisy výslovně nepřipouštějí, je každá dohoda, která se od těchto Jednotných právních předpisů přímo nebo nepřímo odchyluje, neplatná a nemá právní účinnost. Neplatnost takových dohod nemá za následek neplatnost ostatních ustanovení přepravní smlouvy. Bez ohledu na to může dopravce svou odpovědnost a své závazky vyplývající z těchto Jednotných právních předpisů rozšířit.
Oddíl II	 
UZAVŘeNÍ A PROVÁDĚNÍ PŘEPRAVNÍ SMLOUVY
Èlánek 6	 
Přepravní smlouva
§ 1	Přepravní smlouva zavazuje dopravce k přepravě cestujícího a případně zavazadel a vozidel na místo určení a k vydání zavazadel a vozidel v místě určení.
§ 2	Přepravní smlouva se zaznamenává v jednom nebo ve více přepravních dokladech, které se vydají cestujícímu. Chybí-li přepravní doklad, má-li nedostatky nebo byl-li ztracen, není tím dotčena existence a platnost přepravní smlouvy, která bez újmy ustanovení článku 9 podléhá těmto Jednotným právním předpisům.
§ 3	Přepravní doklad slouží až do prokázání opaku jako doklad o uzavření a obsahu přepravní smlouvy.
Èlánek 7	 
Přepravní doklad
§ 1	Všeobecné přepravní podmínky stanoví formu a obsah přepravních dokladů, jakož i jazyk a znaky písma, které se užívají v tisku a při vyplňování. 
§ 2	Do přepravního dokladu se zapíše nejméně:
a)	dopravce nebo více dopravců;
b)	údaj, že přeprava podléhá i při opačném ujednání těmto Jednotným právním předpisům; uvedené lze vyznačit pomocí zkratky CIV;
c)	každý další údaj, jímž lze prokázat uzavření a obsah přepravní smlouvy, a který cestujícímu umožňuje uplatnit svá práva vyplývající z této smlouvy.
§ 3	Cestující je povinen se při převzetí přepravního dokladu přesvědčit, zda je vystaven podle jeho údajů.
§ 4	Přepravní doklad je přenosný, nezní-li na jméno a nebyla-li cesta ještě nastoupena.
§ 5	Přepravní doklad může mít také podobu elektronických záznamů dat převoditelných na čitelné znaky písma. Postupy užité k záznamu a zpracování dat musejí být funkčně rovnocenné, zejména pokud jde o důkazní sílu takto zhotoveného přepravního dokladu.
Èlánek 8	 
Placení a vracení přepravného
§ 1	Nestanoví-li dohoda mezi cestujícím a dopravcem jinak, platí se přepravné předem.
§ 2	Všeobecné přepravní podmínky stanoví podmínky, za nichž se přepravné vrací.
Èlánek 9	 
Oprávnění k jízdě. Vyloučení z přepravy
§ 1	Cestující je povinen mít od počátku cesty platný přepravní doklad a předložit jej při kontrole přepravních dokladů. Všeobecné přepravní podmínky mohou stanovit, že
a)	cestující, který se neprokáže platným přepravním dokladem, je povinen uhradit kromě jízdného přirážku;
b)	cestující, který odmítne ihned uhradit jízdné nebo přirážku, může být vyloučen z přepravy;
c)	zda a za jakých podmínek se přirážka vrací.
§ 2	Všeobecné přepravní podmínky mohou stanovit, že cestující, kteří
a)	představují nebezpečí pro bezpečnost a pořádek provozu nebo pro bezpečnost spolucestujících,
b)	jsou spolucestujícím neúnosným způsobem na obtíž,
jsou vyloučeni z přepravy nebo z ní mohou být vyloučeni cestou, a že tyto osoby nemají nárok na vrácení jízdného a dovozného za zavazadla.
Èlánek 10	 
Dodržování předpisů orgánů státní správy
Cestující je povinen dodržovat celní a ostatní předpisy orgánů státní správy.
Èlánek 11	 
Odřeknutí a zpoždění vlaku. Zmeškání přípoje
Dopravce je povinen potvrdit případné odřeknutí vlaku nebo zmeškání přípoje v přepravním dokladu.
Oddíl III	 
Přeprava příručních zavazadel, zvířat, 
cestovních zavazadel a vozidel
Kapitola I	 
Všeobecná ustanovení
Èlánek 12	 
 Předměty a zvířata připuštěné k přepravě
§ 1	Cestující smí vzít do vozu snadno přenosné předměty (příruční zavazadla) a živá zvířata podle Všeobecných přepravních podmínek. Cestující smí dále vzít do vozu neskladné předměty podle zvláštních ustanovení Všeobecných přepravních podmínek. Předměty a zvířata, jež ostatní cestující omezují nebo obtěžují nebo mohou způsobit škodu nelze vzít do vozu. 
§ 2	Cestující může podávat předměty a zvířata jako cestovní zavazadla podle Všeobecných přepravních podmínek.
§ 3	Dopravce může v souvislosti s přepravou osob připustit k přepravě vozidla podle zvláštních ustanovení Všeobecných přepravních podmínek.
§ 4	Přeprava nebezpečného zboží jako příručních zavazadel, cestovních zavazadel, jakož i ve vozidlech nebo na vozidlech přepravovaných po železničních tratích podle tohoto oddílu, je připuštěna pouze podle Řádu pro mezinárodní železniční přepravu nebezpečného zboží (RID).
Èlánek 13	 
Přezkoumání
§ 1	Domnívá-li se dopravce odůvodněně, že přepravní podmínky nebyly dodrženy, je oprávněn přezkoumat, nezakazují-li to zákony a předpisy státu, v němž má k přezkoumání dojít, zda přepravované předměty (příruční zavazadla, cestovní zavazadla, vozidla včetně nákladu) a zvířata odpovídají přepravním podmínkám. Cestující musí být vyzván, aby se přezkoumání zúčastnil. Nedostaví-li se nebo nelze-li ho zastihnout, je dopravce povinen přizvat k přezkoumání dva nezávislé svědky.
§ 2	Zjistí-li se, že přepravní podmínky nebyly dodrženy, může dopravce vyžadovat od cestujícího uhrazení nákladů na přezkoumání.
Èlánek 14	 
Dodržování předpisů orgánů státní správy
Při přepravě předmětů (příručních zavazadel, cestovních zavazadel, vozidel včetně nákladu) a zvířat v souvislosti s přepravou své osoby je cestující povinen dodržovat celní a ostatní předpisy orgánů státní správy. Cestující je povinen být přítomen prohlídce těchto předmětů, nepředvídají-li zákony a předpisy příslušného státu výjimku.
Kapitola II	 
Příruční zavazadla a zvířata
Èlánek 15	 
Dohled
Cestující dohlíží na cestovní zavazadla a na zvířata, která si bere do vozu.
Kapitola III	 
Cestovní zavazadla
Èlánek 16	 
Podávání cestovních zavazadel
§ 1	Smluvní povinnosti při přepravě cestovních zavazadel se zaznamenávají v zavazadlovém lístku, který se vydá cestujícímu.
§ 2	Chybí-li zavazadlový lístek, má-li nedostatky nebo byl-li ztracen, není tím dotčena existence a platnost ujednání o přepravě cestovních zavazadel, která bez újmy ustanovení článku 22 nadále podléhají těmto Jednotným právním předpisům.
§ 3	Zavazadlový lístek slouží až do prokázání opaku jako doklad o podání cestovního zavazadla a o podmínkách jeho přepravy.
§ 4	Do prokázání opaku se má za to, že cestovní zavazadlo bylo při převzetí dopravcem v bezvadném stavu a že počet kusů a hmotnost zavazadla souhlasily s údaji v zavazadlovém lístku.
Èlánek 17	 
Zavazadlový lístek
§ 1	Všeobecné přepravní podmínky stanoví formu a obsah zavazadlového lístku, jakož i jazyk a znaky písma, které se užívají v tisku a při vyplňování. Článek 7 § 5 platí přiměřeně. 
§ 2	Do zavazadlového lístku je nutno zapsat nejméně:
a)	dopravce nebo více dopravců;
b)	údaj, že přeprava podléhá i při opačném ujednání těmto Jednotným právním předpisům; uvedené lze vyznačit pomocí zkratky CIV;
c)	každý další údaj, který je nutný k prokázání smluvních povinností při přepravě cestovního zavazadla, a který umožňuje cestujícímu uplatnit svá práva vyplývající z přepravní smlouvy.
§ 3	Cestující je povinen se při převzetí zavazadlového lístku přesvědčit, zda je vystaven podle jeho údajů.
Èlánek 18	 
Odbavení a přeprava
§ 1	Nepředvídají-li Všeobecné přepravní podmínky výjimku, podává se cestovní zavazadlo k přepravě pouze po předložení přepravního dokladu, který platí nejméně do místa určení cestovního zavazadla. V ostatním se odbavení cestovního zavazadla provádí podle předpisů platných v místě podání.
§ 2	Připouštějí-li Všeobecné přepravní podmínky přijetí cestovního zavazadla k přepravě bez předložení přepravního dokladu, platí pokud jde o cestovní zavazadla ustanovení těchto Jednotných právních předpisů o právech a povinnostech cestujícího obdobně pro odesílatele cestovního zavazadla.
§ 3	Dopravce může přepravovat cestovní zavazadlo jiným vlakem, jiným dopravním prostředkem a jinou cestou než jsou ty, jichž použije cestující.
Èlánek 19	 
Placení dovozného za zavazadla
Není-li mezi cestujícím a dopravcem dohodnuto jinak, platí se dovozné za zavazadla při podeji.
Èlánek 20	 
Označení cestovního zavazadla
Cestující je povinen uvést na každém kusu zavazadla, na dobře viditelném místě, trvanlivě a zřetelně:
a)	své jméno a svou adresu,
b)	cílové místo určení.
Èlánek 21	 
Dispoziční právo k cestovnímu zavazadlu
§ 1	Dovolují-li to okolnosti a nebrání-li tomu celní nebo jiné předpisy orgánů státní správy, může cestující po vrácení zavazadlového lístku a, předvídají-li to Všeobecné přepravní podmínky, po předložení přepravního dokladu požadovat vrácení zavazadla v podací stanici.
§ 2	Všeobecné přepravní podmínky mohou předvídat také jiná ustanovení týkající se dispozičního práva, zejména změnu cílového místa určení a s tím související případné následky pro cestujícího, pokud jde o náklady.
Èlánek 22	 
Výdej
§ 1	Cestovní zavazadlo se vydá po vrácení zavazadlového lístku a po uhrazení případných výloh váznoucích na zásilce. Dopravce je oprávněn, nikoli však povinen, zkontrolovat, zda je držitel zavazadlového lístku oprávněn cestovní zavazadlo přijmout.
§ 2	Vydání cestovního zavazadla držiteli zavazadlového lístku, pokud je uskutečněno v souladu s předpisy platnými v cílovém místě určení, je postaveno na roveň 
a)	předání cestovního zavazadla celní nebo daňové správě v jejich odbavovacích nebo skladovacích prostorech, nejsou-li tyto prostory pod dohledem dopravce,
b)	předání živých zvířat do opatrování třetí osobě.
§ 3	Držitel zavazadlového lístku může po uplynutí dohodnuté doby a doby potřebné k případnému odbavení celními nebo jinými orgány státní správy požadovat v cílovém místě určení vydání cestovního zavazadla.
§ 4	Není-li zavazadlový lístek vrácen, vydá dopravce cestovní zavazadlo pouze tomu, kdo své oprávnění prokáže; při nedostatečném prokázání nároku může dopravce požadovat složení jistoty.
§ 5	Cestovní zavazadlo se vydá v cílovém místě určení, do něhož bylo vypraveno.
§ 6	Držitel zavazadlového lístku, kterému cestovní zavazadlo nebude vydáno podle § 3, může požadovat, aby mu na zavazadlovém lístku byly vyznačeny den a hodina, kdy o vydání cestovního zavazadla požádal.
§ 7	Nevyhoví-li dopravce žádosti oprávněné osoby o přezkoumání cestovního zavazadla v její přítomnosti s cílem zjistit škodu uváděnou oprávněnou osobou, může oprávněná osoba přijetí zavazadla odmítnout.
§ 8	V ostatních náležitostech se vydání cestovního zavazadla řídí předpisy platnými v cílovém místě určení.
Kapitola IV	 
Vozidla
Èlánek 23	 
Přepravní podmínky
Zvláštní ustanovení o přepravě vozidel ve Všeobecných přepravních podmínkách stanoví zejména podmínky pro přijetí vozidla k přepravě, pro vypravení, nakládku a přepravu, vykládku a výdej vozidla, jakož i povinnosti cestujícího.
Èlánek 24	 
Přepravní lístek
§ 1	Smluvní povinnosti při přepravě vozidel je nutno uvést v přepravním lístku, který se vydá cestujícímu. Přepravní lístek může být součástí přepravního dokladu cestujícího.
§ 2	Zvláštní ustanovení o přepravě vozidel ve Všeobecných přepravních podmínkách stanoví formu a obsah přepravního lístku, jakož i jazyk a znaky písma, které se užívají v tisku a při vyplňování. Článek 7 § 5 platí přiměřeně.
§ 3	Do přepravního lístku je nutno zapsat nejméně:
a)	dopravce nebo více dopravců;
b)	údaj, že přeprava podléhá i při opačném ujednání těmto Jednotným právním předpisům; uvedené lze vyznačit pomocí zkratky CIV; 
c)	každý další údaj, který je nutný k prokázání smluvních povinností při přepravě vozidel, a který umožňuje cestujícímu uplatnit svá práva vyplývající z přepravní smlouvy.
§ 4	Cestující je povinen se při převzetí přepravního lístku přesvědčit, zda je vystaven podle jeho údajů. 
Èlánek 25	 
Aplikovatelné právo
S výhradou ustanovení této kapitoly platí pro vozidla ustanovení kapitoly III o přepravě cestovních zavazadel.
Oddíl IV	 
ODPOVĚDNOST DOPRAVCE
Kapitola I	 
Odpovědnost při usmrcení a zranění cestujících
Èlánek 26	 
Základ odpovědnosti
§ 1	Dopravce odpovídá za škodu vzniklou tím, že cestující byl usmrcen, zraněn nebo jinak postižen na svém tělesném nebo duševním zdraví při úrazu, k němuž došlo v souvislosti s železničním provozem během pobytu cestujícího v železničních vozech nebo při nastupování nebo vystupování, nezávisle na tom, které železniční infrastruktury se použije.
§ 2	Dopravce je této odpovědnosti zproštěn:
a)	byl-li úraz způsoben okolnostmi, které nemají původ v železničním provozu, a dopravce těmto okolnostem nemohl zabránit a nemohl odvrátit jejich následky přesto, že vynaložil péči odpovídající situaci;
b)	byl-li úraz vyvolán zaviněním cestujícího;
c)	byl-li úraz vyvolán chováním třetí osoby a dopravce tomuto chování nemohl zabránit přesto, že vynaložil péči odpovídající situaci a nemohl odvrátit jeho následky; jiný podnik, který užívá téže železniční infrastruktury, se nepovažuje za třetí osobu; práva na regresní postih zůstávají nedotčena.
§ 3	Byl-li úraz způsoben chováním třetí osoby a dopravce není zcela zbaven odpovědnosti podle § 2 písm. c), odpovídá s omezeními těchto Jednotných právních předpisů plně, bez újmy případného postihu vůči třetí osobě.
§ 4	Případná odpovědnost dopravce v případech nepředvídaných v § 1 není těmito Jednotnými právními předpisy dotčena.
§ 5	Provádějí-li přepravu, která je předmětem jediné přepravní smlouvy, na sebe navazující dopravci, odpovídá při usmrcení a zranění cestujících dopravce, který byl podle přepravní smlouvy povinen poskytnout přepravní službu, při které se úraz stal. Neposkytl-li tuto přepravní službu dopravce, ale výkonný dopravce, odpovídají oba jako společný dlužník podle těchto Jednotných právních předpisů.
Èlánek 27	 
Náhrada škody při usmrcení
§ 1	Při usmrcení cestujícího zahrnuje náhrada škody:
a)	nutné výdaje vzniklé úmrtím cestujícího, zvláště náklady na převoz a na pohřeb;
b)	náhradu škody předvídanou v článku 28, nenastala-li smrt okamžitě.
§ 2	V případě, že smrtí cestujícího ztratily svého živitele osoby, které byl cestující ze zákona povinen vyživovat, nebo které by byl povinen vyživovat v budoucnu, musí být poskytnuta náhrada také za tuto ztrátu. Nárok na náhradu škody u osob, kterým cestující poskytoval výživu bez zákonné povinnosti, se řídí vnitrostátním právem.
Èlánek 28	 
Náhrada škody při zranění
Při zranění nebo jiném poškození tělesného nebo duševního zdraví cestujícího zahrnuje náhrada škody: 
a)	nutné výdaje, zejména na ošetření a léčebnou péči a výdaje za přepravu;
b)	majetkovou újmu, kterou cestující utrpěl v důsledku úplné nebo částečné pracovní neschopnosti nebo tím, že se zvětšily jeho potřeby.
Èlánek 29	 
Náhrada jiných škod způsobených osobám
Zda a v jaké míře je dopravce povinen poskytnout náhradu za jiné škody než za škody předvídané v článcích 27 a 28, se řídí vnitrostátním právem.
Èlánek 30	 
Forma a výše náhrady škody při usmrcení a zranění
§ 1	Náhrada škody předvídaná v článcích 27 § 2 a 28 písmeno b) se poskytne ve formě kapitálu. Připouští-li však vnitrostátní právo přiznání renty, poskytne se náhrada škody touto formou, jestliže zraněný cestující nebo osoby oprávněné podle článku 27 § 2 o vyplácení renty požádají.
§ 2	Výše náhrady škody, která má být poskytnuta podle § 1, se řídí vnitrostátním právem. Při použití těchto Jednotných právních předpisů však platí pro každého cestujícího maximální hranice ve výši 175.000 zúčtovacích jednotek za kapitálový obnos nebo roční renta odpovídající této částce, předvídá-li vnitrostátní právo nižší maximální hranici.
Èlánek 31	 
Jiné dopravní prostředky
§ 1	Ustanovení o odpovědnosti při usmrcení a zranění cestujících se s výhradou § 2 nepoužijí na škody vzniklé během přepravy, která se podle přepravní smlouvy neuskutečňuje po železničních tratích.
§ 2	Přepravují-li se však železniční vozy na trajektu, použijí se ustanovení o odpovědnosti při usmrcení a zranění cestujících na škody uvedené v článku 26 § 1 a v článku 33 § 1, které cestující utrpěl při nehodě v souvislosti s železničním provozem během svého pobytu v těchto vozech, při nastupování do vozů nebo při vystupování z vozů.
§ 3	Je-li železniční provoz v důsledku výjimečných okolností dočasně přerušen a jsou-li cestující přepravováni jiným dopravním prostředkem, odpovídá dopravce podle těchto Jednotných právních předpisů.
Kapitola II	 
Odpovědnost při nedodržení jízdního řádu
Èlánek 32	 
Odpovědnost při odřeknutí nebo zpoždění spoje 
a při zmeškání přípoje
§ 1	Dopravce odpovídá cestujícímu za škodu, která vznikla tím, že v cestě nebylo možné pokračovat téhož dne kvůli odřeknutí, zpoždění nebo zmeškání přípojného vlaku nebo proto, že pokračování v cestě nebylo za daných okolností únosné téhož dne. Náhrada škody zahrnuje přiměřené výdaje, které cestujícímu vznikly v souvislosti s přenocováním a informováním čekajících osob.
§ 2	Dopravce je této odpovědnosti zproštěn, je-li odřeknutí či zpoždění spoje nebo zmeškání přípoje vyvoláno následujícími důvody:
a)	okolnostmi, které nemají původ v železničním provozu a dopravce těmto okolnostem  nemohl zabránit a nemohl odvrátit jejich následky přesto, že vynaložil péči odpovídající situaci,
b)	zaviněním cestujícího nebo
c)	chováním třetí osoby, kterému dopravce nemohl zabránit přesto, že vynaložil péči odpovídající situaci, a jehož následky nemohl odvrátit; jiný podnik, který užívá téže infrastruktury, se nepovažuje za třetí osobu; práva regresního postihu zůstávají nedotčena. 
§ 3	Povinnost dopravce poskytnout náhradu za jiné škody než za škody předvídané v § 1 upravuje vnitrostátní právo. Článek 44 zůstává nedotčen.
Kapitola III	 
Odpovědnost za příruční zavazadla, zvířata, 
cestovní zavazadla a vozidla
Èást 1	 
Příruční zavazadla a zvířata
Èlánek 33	 
Odpovědnost
§ 1	Při usmrcení a zranění cestujících odpovídá dopravce také za škodu, která vznikla úplnou nebo částečnou ztrátou nebo poškozením věcí, které měl cestující na sobě nebo které vezl jako příruční zavazadlo; totéž platí také pro zvířata, která veze cestující s sebou. Článek 26 se použije přiměřeně.
§ 2	V ostatních případech odpovídá dopravce za škodu z důvodů částečné nebo úplné ztráty nebo poškození věcí, příručních zavazadel nebo zvířat, na něž je povinen podle článku 15 dohlížet cestující, pouze tehdy, je-li škoda zaviněna dopravcem. Ostatní články oddílu IV, s výjimkou článku 51, a oddílu VI, se v tomto případě nepoužijí.
Èlánek 34	 
Omezení náhrady škody při ztrátě nebo poškození věcí
Odpovídá-li dopravce podle článku 33 § 1, činí maximální hranice odškodnění 1 400 zúčtovacích jednotek na každého cestujícího.
Èlánek 35	 
Zproštění odpovědnosti
Dopravce neodpovídá cestujícímu za škodu, která vznikla tím, že cestující nedodržel své povinnosti vyplývající z celních nebo jiných předpisů orgánů státní zprávy.
Èást 2	 
Cestovní zavazadla
Èlánek 36	 
Základ odpovědnosti
§ 1	Dopravce odpovídá za škodu, která vznikla úplnou nebo částečnou ztrátou nebo poškozením cestovního zavazadla v době od jeho převzetí dopravcem až do vydání zavazadla, jakož i jeho opožděným vydáním.
§ 2	Dopravce je této odpovědnosti zproštěn, jestliže ztráta, poškození nebo opožděné vydání zavazadla byly zaviněny cestujícím, jeho příkazem, který nezavinil dopravce, zvláštními vadami cestovního zavazadla nebo okolnostmi, kterým dopravce nemohl zabránit a jejichž následky nemohl odvrátit.
§ 3	Dopravce je této odpovědnosti zproštěn, vznikne-li ztráta nebo poškození z jedné nebo více následujících skutečností, spojených se zvláštním nebezpečím:
a)	chyběním nebo nedostatky obalu;
b)	přirozenou povahou cestovního zavazadla;
c)	podejem předmětů, které jsou z přepravy vyloučeny, jako cestovních zavazadel.
Èlánek 37	 
Důkazní břemeno
§ 1	Důkaz o tom, že ztráta, poškození nebo opožděné vydání byly způsobeny některou ze skutečností uvedených v článku 36 § 2, přísluší dopravci.
§ 2	Prokáže-li dopravce, že ztráta nebo poškození mohly podle okolností případu vzniknout na základě jednoho nebo více zvláštních nebezpečí uvedených v článku 36 § 3, platí domněnka, že z nich škoda vznikla. Oprávněná osoba však má právo dokázat, že škoda nebyla nebo nebyla výlučně způsobena některým z těchto nebezpečí.
Èlánek 38	 
Navazující dopravci
Provádí-li přepravu, která je předmětem jediné přepravní smlouvy, více na sebe navazujících dopravců, vstupuje z hlediska přepravy cestovních zavazadel nebo vozidel každý z dopravců tím, že převezme cestovní zavazadlo se zavazadlovým lístkem nebo vozidlo s přepravním lístkem, do přepravní smlouvy podle údajů v zavazadlovém lístku nebo v přepravním lístku a přebírá závazky, které z toho vyplývají. V tomto případě odpovídá každý z dopravců za provedení přepravy po celé cestě až do výdeje zavazadel nebo vozidel.
Èlánek 39	 
Výkonný dopravce
§ 1	Přenesl-li dopravce provádění přepravy zcela nebo zčásti na výkonného dopravce, bez ohledu na to, zda k tomu na základě přepravní smlouvy byl oprávněn či nikoli, zůstává i nadále odpovědný za celou přepravu.
§ 2	Všechna ustanovení těchto Jednotných právních předpisů o odpovědnosti dopravce platí také pro odpovědnost výkonného dopravce za přepravu, kterou provedl. Článek 48 a článek 52 se použije, je-li uplatňován nárok vůči pracovníkům a ostatním osobám, které výkonný dopravce používá při provádění přepravy.
§ 3	Zvláštní ujednání, na jehož základě dopravce přebírá závazky, které mu tyto Jednotné právní předpisy neukládají, nebo se vzdává práv, která mu tyto Jednotné právní předpisy zaručují, se týká výkonného dopravce pouze tehdy, vyslovil-li s ní písemný souhlas. Dopravce zůstává vázán povinnostmi, které vyplývají z tohoto zvláštního ujednání nebo z prohlášení o vzdání se práv, nezávisle na tom, zda výkonný dopravce takový souhlas vyslovil.
§ 4	Nesou-li odpovědnost jak dopravce, tak i výkonný dopravce, odpovídají jako společní dlužníci.
§ 5	Celková částka odškodnění, kterou lze vyžadovat od dopravce, výkonného dopravce, jakož i od jejich pracovníků a ostatních osob, které při provádění přepravy používají, nesmí překročit maximální částky stanovené v těchto Jednotných právních předpisech.
§ 6	Práva dopravce a výkonného dopravce na vzájemný postih nejsou tímto článkem dotčena.
Èlánek 40	 
Domněnka o ztrátě
§ 1	Oprávněná osoba může jednotlivý kus zavazadla bez dalšího dokazování považovat za ztracený, nebyl-li jí vydán nebo připraven k vydání do čtrnácti dnů poté, kdy o jeho vydání podle článku 22 § 3 požádala.
§ 2	Nalezne-li se cestovní zavazadlo, které bylo považováno za ztracené, do jednoho roku poté, kdy bylo o jeho vydání požádáno, je dopravce povinen vyrozumět o tom oprávněnou osobu, pokud je její adresa známa nebo je-li možné ji zjistit.
§ 3	Oprávněná osoba může do třiceti dnů po obdržení zprávy podle § 2 požádat, aby jí bylo cestovní zavazadlo vydáno. V tomto případě uhradí náklady na přepravu zavazadla z podacího místa do místa, ve kterém bude zavazadlo vydáno, a vrátí přijaté odškodnění, po odečtení případných výdajů, které v něm byly zahrnuty. Nároky oprávněné osoby na odškodnění za opožděné vydání podle článku 43 však zůstávají zachovány.
§ 4	Nepožádá-li oprávněná osoba o vydání nalezeného zavazadla ve lhůtě předvídané v § 3, nebo nalezne-li se zavazadlo až po uplynutí jednoho roku od žádosti o jeho vydání, naloží s ním dopravce podle zákonů a předpisů v místě, ve kterém se zavazadlo nachází.
Èlánek 41	 
Odškodnění při ztrátě
§ 1	Při úplné nebo částečné ztrátě cestovního zavazadla je dopravce povinen bez další náhrady škody vyplatit:
a)	je-li výše škody prokázána, odškodnění v této výši, nepřesahuje-li 80 zúčtovacích jednotek za každý chybějící kilogram hrubé hmotnosti nebo 1 200 zúčtovacích jednotek za každý kus zavazadla;
b)	není-li výše škody prokázána, paušální odškodnění ve výši 20 zúčtovacích jednotek za každý chybějící kilogram hrubé hmotnosti nebo 300 zúčtovacích jednotek za každý kus zavazadla.
Způsob odškodnění, buď za každý chybějící kilogram nebo za každý kus zavazadla, stanoví Všeobecné přepravní podmínky. 
§ 2	Dopravce je kromě toho povinen nahradit dovozné za zavazadlo, zaplacená cla, spotřební daně a jiné částky zaplacené v souvislosti s přepravou ztraceného zavazadla.
Èlánek 42	 
Odškodnění při poškození
§ 1	Při poškození cestovního zavazadla je dopravce povinen bez další náhrady škody vyplatit odškodnění, které odpovídá znehodnocení cestovního zavazadla.
§ 2	Odškodnění nepřesáhne:
a)	je-li poškozením znehodnoceno celé zavazadlo, částku, která by musela být zaplacena při úplné ztrátě;
b)	je-li poškozením znehodnocena pouze část cestovního zavazadla, částku, která by musela být zaplacena při ztrátě znehodnocené části.
Èlánek 43	 
Odškodnění při opožděném vydání
§ 1	Při opožděném vydání cestovního zavazadla je dopravce povinen vyplatit za každých započatých 24 hodin od doby, kdy bylo o vydání požádáno, nejvýše však za 14 dní:
a)	prokáže-li oprávněná osoba, že opožděným vydáním vznikla škoda včetně poškození, odškodnění ve výši škody až do maximální částky 0,80 zúčtovacích jednotek za každý kilogram hrubé hmotnosti nebo 14 zúčtovacích jednotek za každý kus opožděně vydaného cestovního zavazadla;
b)	neprokáže-li oprávněná osoba, že opožděným vydáním vznikla škoda, paušální odškodnění ve výši 0,14 zúčtovacích jednotek za každý kilogram hrubé hmotnosti nebo 2,80 zúčtovacích jednotek za každý kus opožděně vydaného cestovního zavazadla.
Způsob odškodnění, buď za každý kilogram nebo za kus zavazadla, stanoví Všeobecné přepravní podmínky. 
§ 2	Při úplné ztrátě cestovního zavazadla se neposkytuje odškodnění podle § 1 souběžně s odškodněním podle článku 41.
§ 3	Při částečné ztrátě cestovního zavazadla se poskytuje odškodnění podle § 1 za neztracenou část.
§ 4	Při poškození cestovního zavazadla, které není způsobeno opožděným vydáním, se poskytuje odškodnění podle § 1, případně spolu s odškodněním podle článku 42.
§ 5	Odškodnění podle § 1 spolu s odškodněním podle článků 41 a 42 nesmí být v žádném případě vyšší než odškodnění při úplné ztrátě cestovního zavazadla.
Èást 3	 
Vozidla
Èlánek 44	 
Odškodnění při zpoždění
§ 1	Je-li vozidlo z důvodu zaviněného dopravcem naloženo později nebo vydáno opožděně, je dopravce povinen, prokáže-li oprávněný, že tím vznikla škoda, vyplatit odškodnění, jehož výše nepřekročí cenu dovozného.
§ 2	Dojde-li při nakládce z důvodu zaviněného dopravcem ke zpoždění a upustí-li proto oprávněný od provedení přepravní smlouvy, vrátí se mu přepravné. Prokáže-li, že tímto zpožděním vznikla škoda, může kromě toho žádat odškodnění, jehož výše nepřekročí cenu přepravného.
Èlánek 45	 
Odškodnění při ztrátě vozidla
Při úplné nebo částečné ztrátě vozidla se oprávněnému vypočítá odškodnění vyplácené za prokázanou škodu podle zůstatkové hodnoty vozidla. Toto odškodnění činí nejvýše 8 000 zúčtovacích jednotek. Přívěs s nákladem i bez nákladu se považuje za samostatné vozidlo.
Èlánek 46	 
Odpovědnost za ostatní předměty
§ 1	Za škody na předmětech ponechaných ve vozidle nebo umístěných ve schránách (např. v boxech na zavazadla nebo na lyže), které jsou namontované na vozidle, odpovídá dopravce pouze v případě, že je zavinil. Celkové odškodnění činí nejvýše 1 400 zúčtovacích jednotek.
§ 2	Za předměty, které jsou upevněny mimo vozidlo, včetně schrán uvedených v § 1, odpovídá dopravce pouze tehdy, prokáže-li se, že škodu zavinil svým jednáním nebo opomenutím, k němuž došlo buď se záměrem takovou škodu způsobit, nebo lehkomyslností a s vědomím, že by k takové škodě pravděpodobně mohlo dojít.
Èlánek 47	 
Aplikovatelné právo
S výhradou ustanovení této části platí pro vozidla ustanovení části 2 o odpovědnosti za cestovní zavazadla.
Kapitola IV	 
Společná ustanovení
Èlánek 48	 
Zánik práva na omezení odpovědnosti
Omezení odpovědnosti předvídaná v těchto Jednotných právních předpisech, jakož i ustanovení vnitrostátního práva, která náhradu škody omezují pevnou částkou, se nepoužijí, prokáže-li se, že škoda byla způsobena jednáním nebo opomenutím dopravce, k němuž došlo buď se záměrem  takovou škodu způsobit, nebo lehkomyslností a s vědomím, že by k takové škodě pravděpodobně mohlo dojít.
Èlánek 49	 
Přepočet a zúročení odškodnění
§ 1	Je-li nutné přepočítat částky odškodnění vyjádřené v cizí měně, přepočítají se podle kurzu platného v den a v místě výplaty odškodného.
§ 2	Oprávněný může vznášet nárok na úroky z odškodnění ve výši pěti procent ročně, a to ode dne reklamace podle článku 55, nebo, nebyla-li podána reklamace, ode dne podání žaloby.
§ 3	U odškodnění podle článku 27 a 28 se však úroky počítají teprve ode dne, kdy nastaly okolnosti rozhodné pro výpočet náhrady škody, je-li tento den pozdější než den reklamace nebo podání žaloby.
§ 4	U cestovních zavazadel mohou být úroky požadovány pouze tehdy, přesahuje-li odškodnění 16 zúčtovacích jednotek na každý zavazadlový lístek.
§ 5	Nepředloží-li oprávněný dopravci doklady k cestovnímu zavazadlu potřebné ke konečnému vyřízení reklamace v přiměřené lhůtě, která je jí poskytnuta, pozastaví se běh úroků počínaje uplynutím této lhůty až do předložení dokladů.
Èlánek 50	 
Odpovědnost při jaderné události
Dopravce je zproštěn odpovědnosti, která mu přísluší podle těchto Jednotných právních předpisů, byla-li škoda způsobena jadernou událostí a odpovídá-li podle zákonů a předpisů státu o odpovědnosti v oblasti jaderné energie za tuto škodu vlastník jaderného zařízení nebo osoba postavená mu na roveň.
Èlánek 51	 
Osoby, za které dopravce odpovídá
Dopravce odpovídá za své zaměstnance a za jiné osoby, které používá k provádění přepravy, vykonávají-li tito zaměstnanci a jiné osoby své povinnosti. Provozovatelé železniční infrastruktury, po které se přeprava uskutečňuje, jsou považováni za osoby, které dopravce používá k provádění přepravy.
Èlánek 52	 
Jiné nároky
§ 1	Ve všech případech, ve kterých se použijí tyto Jednotné právní předpisy, může být vůči dopravci uplatňován nárok na náhradu škody, ať již spočívá na jakémkoli právním základě, pouze za předpokladů uvedených těchto Jednotných právních předpisech.
§ 2	Totéž platí pro nároky vůči zaměstnancům a jiným osobám, za které dopravce odpovídá podle článku 51.
Oddíl V	 
ODPOVĚDNOST CESTUJÍCÍHO
Èlánek 53	 
Zvláštní důvody odpovědnosti
Cestující odpovídá dopravci za každou škodu, 
a)	která vznikla tím, že cestující nesplnil své závazky, které pro něho vyplývají
1.	z článku 10, 14 a 20,
2.	ze zvláštních ustanovení o přepravě vozidel ve Všeobecných přepravních podmínkách nebo
3.	z Řádu pro mezinárodní železniční přepravu nebezpečného zboží (RID)
nebo
b)	která je způsobena předměty nebo zvířaty, které má cestující s sebou,
pokud cestující neprokáže, že škoda byla vyvolána okolnostmi, jimž i přes péči vyžadovanou od svědomitého cestujícího nemohl zabránit a jejichž následky nemohl odvrátit. Tímto ustanovením není dotčena odpovědnost dopravce podle článku 26 a 33 § 1.
Oddíl VI	 
UPLATŇOVÁNÍ NÁROKŮ
Èlánek 54	 
Zjištění částečné ztráty nebo poškození
§ 1	Zjistí-li nebo předpokládá-li dopravce částečnou ztrátu nebo poškození předmětu (cestovního zavazadla, vozidla) přepravovaného pod dohledem dopravce, nebo tvrdí-li to oprávněná osoba, je dopravce povinen bez průtahu, a, je-li to možné, v přítomnosti oprávněné osoby, sepsat zápis, v němž se podle povahy škody zaznamená stav předmětu, a pokud je to možné, rozsah škody, její příčina a doba, kdy vznikla.
§ 2	Opis tohoto zápisu se bezplatně vydá oprávněné osobě.
§ 3	Neuzná-li oprávněný zjištění uvedená v zápise, může požadovat, aby stav cestovního zavazadla nebo vozidla, jakož i příčina a výše škody byly zjištěny znalcem určeným stranami přepravní smlouvy nebo soudem. Postup se řídí zákony a předpisy státu, ve kterém se zjištění provádí.
Èlánek 55	 
Reklamace
§ 1	Reklamace týkající se odpovědnosti dopravce při usmrcení a zranění cestujících je nutno podat písemně tomu dopravci, vůči němuž mohou být nároky soudně uplatňovány. V případě přepravy, která byla předmětem jediné smlouvy a byla prováděna na sebe navazujícími dopravci, mohou být reklamace uplatněny také u prvního nebo posledního dopravce, jakož i u dopravce, který má ve státě bydliště nebo v místě trvalého pobytu cestujícího své sídlo nebo pobočku nebo obchodní zastoupení, jejichž prostřednictvím byla přepravní smlouva uzavřena.
§ 2	Ostatní reklamace na základě přepravní smlouvy je nutno podat písemně tomu dopravci, který je uveden v článku 56 §§ 2 a 3.
§ 3	Doklady, které chce oprávněná osoba připojit k reklamaci, musí být předloženy v originále nebo v kopii, na požádání dopravce v náležitě ověřené formě. Při vyřizování reklamace může dopravce požadovat vrácení přepravního dokladu, zavazadlového lístku a přepravního lístku.
Èlánek 56	 
Dopravci, vůči nimž lze uplatňovat nároky soudní cestou
§ 1	Nároky na náhradu škody na základě odpovědnosti dopravce při usmrcení a zranění cestujících mohou být soudně uplatňovány pouze vůči dopravci odpovědnému podle článku 26 § 5.
§ 2	Ostatní nároky cestujícího na základě přepravní smlouvy mohou být uplatňovány s výhradou § 4 pouze vůči prvnímu, poslednímu nebo vůči tomu dopravci, který prováděl část přepravy, v jejímž průběhu nastala skutečnost odůvodňující nárok.
§ 3	Je-li při přepravách prováděných navazujícími dopravci zapsán do zavazadlového nebo přepravního lístku se svým souhlasem dopravce, který má povinnost výdeje, mohou být nároky podle § 2 uplatňovány vůči němu i tehdy, jestliže neobdržel zavazadlo nebo nepřevzal vozidlo.
§ 4	Nároky na vrácení částek, které byly zaplaceny na základě přepravní smlouvy, mohou být soudně uplatňovány vůči dopravci, který částku vybral, nebo vůči dopravci, v jehož prospěch byla částka vybrána.
§ 5	Cestou protižaloby nebo námitky mohou být uplatňovány nároky také vůči jiným dopravcům, než kteří jsou uvedeni v §§ 2 a 4, zakládá-li se žaloba na téže přepravní smlouvě.
§ 6	Použijí-li se tyto Jednotné právní předpisy na výkonného dopravce, mohou být nároky soudně uplatňovány také vůči němu.
§ 7	Může-li žalobce volit mezi více dopravci, zaniká jeho právo volby podáním žaloby vůči jednomu z dopravců; to platí i tehdy, může-li žalobce volit mezi jedním nebo více dopravci a výkonným dopravcem.
Èlánek 57	 
Příslušnost soudů
§ 1	Nároky založené na těchto Jednotných právních předpisech mohou být uplatňovány u soudů členských států, určených dohodou stran, nebo u soudů členského státu, na jehož území má žalovaný svůj trvalý nebo obvyklý pobyt nebo své sídlo nebo pobočku nebo obchodní zastoupení, jejichž prostřednictvím byla přepravní smlouva uzavřena. Na jiné soudy se nelze obracet.
§ 2	Je-li řízení zahájeno u soudu příslušného podle § 1 ve věci nároku na základě těchto Jednotných právních předpisů nebo vynesl-li takový soud ve věci takového sporu rozsudek, nemůže být v téže věci mezi týmiž dvěma stranami podána nová žaloba, ledaže rozhodnutí soudu, u něhož byla podána první žaloba, nemůže být vykonáno v tom státě, ve kterém je nová žaloba podávána. 
Èlánek 58	 
Zánik nároků při usmrcení a zranění cestujících
§ 1	Všechny nároky oprávněné osoby, které se zakládají na odpovědnosti dopravce při usmrcení a zranění cestujících, zanikají, neoznámí-li oprávněná osoba úraz cestujícího nejpozději do dvanácti měsíců poté, kdy se o škodě dozvěděla, některému z dopravců, u nichž může být podána reklamace podle článku 55 § 1. Oznámí-li oprávněná osoba úraz ústně, musí jí dopravce o tomto ústním oznámení vystavit potvrzení.
§ 2	Nároky však nezanikají, jestliže 
a)	oprávněná osoba podala během lhůty předvídané v § 1 reklamaci některému z dopravců uvedenému v článku 55 § 1;
b)	odpovědný dopravce se dozvěděl během lhůty předvídané v § 1 o úrazu cestujícího jiným způsobem;
c)	v důsledku okolností, které nelze přičíst k tíži oprávněné osoby, nebyl úraz oznámen nebo nebyl oznámen včas;
d)	oprávněná osoba prokáže, že úraz byl způsoben zaviněním dopravce.
Èlánek 59	
Zánik nároků při přepravě cestovních zavazadel
§ 1	Přijetím cestovního zavazadla oprávněnou osobou zanikají všechny nároky z přepravní smlouvy vůči dopravci při částečné ztrátě, poškození nebo opožděném vydání.
§ 2	Nároky však nezanikají:
a)	při částečné ztrátě nebo poškození, jestliže
1.	ztráta nebo poškození byly zjištěny před přijetím cestovního zavazadla oprávněnou osobou podle článku 54;
2.	zjištění, k němuž by muselo dojít podle článku 54, bylo opomenuto pouze zaviněním dopravce;
b)	při zevně neznatelné škodě, která byla zjištěna oprávněnou osobou teprve po přijetí cestovního zavazadla, jestliže oprávněná osoba
1.	požádá o zjištění podle článku 54 ihned po objevení škody a nejpozději tři dny po přijetí cestovního zavazadla a
2.	kromě toho prokáže, že škoda vznikla v době mezi přijetím k přepravě a vydáním;
c)	při opožděném vydání, uplatnila-li oprávněná osoba svá práva vůči jednomu z dopravců uvedenému v článku 56 § 3 do 21 dnů;
d)	prokáže-li oprávněná osoba, že škoda byla způsobena zaviněním dopravce.
Èlánek 60	 
Promlčení 
§ 1	Nároky na náhradu škody, které se zakládají na odpovědnosti dopravce při usmrcení a zranění cestujících, se promlčují takto:
a)	nároky cestujícího po třech letech, počítáno od prvého dne po úrazu;
b)	nároky ostatních oprávněných osob po třech letech, počítáno od prvého dne po úmrtí cestujícího, nejpozději však po pěti letech, počítáno od prvního dne po úrazu.
§ 2	Ostatní nároky z přepravní smlouvy se promlčují po jednom roce. Promlčecí lhůta však činí dva roky kvůli škodě způsobené jednáním nebo opomenutím, k němuž došlo buď se záměrem takovou škodu způsobit, nebo lehkomyslností a s vědomím, že by taková škoda pravděpodobně mohla vzniknout.
§ 3	Promlčecí lhůta podle § 2 začíná u nároků
a)	na odškodnění za úplnou ztrátu čtrnáctým dnem po uplynutí lhůty podle článku 22 § 3;
b)	na odškodnění za částečnou ztrátu, poškození nebo opožděné vydání dnem vydání;
c)	ve všech ostatních případech týkajících se přepravy cestujícího dnem uplynutí doby platnosti přepravního dokladu.
Den označený jako začátek promlčecí lhůty se v žádném případě nepočítá.
§ 4	Promlčení se pozastaví písemnou reklamací podle článku 55 s potřebnými doklady až do dne, v němž dopravce reklamaci písemně zamítne a vrátí přiložené doklady. Je-li reklamaci vyhověno částečně, začne promlčecí lhůta opět znovu běžet pro tu část reklamace, která je ještě sporná. Kdo se na podání reklamace nebo na podání zprávy a vrácení dokladů odvolává, musí to prokázat. Další reklamace, které se týkají téhož nároku, nepozastavují promlčení.
§ 5	Promlčené nároky již nelze uplatnit ani cestou protižaloby, ani námitky.
§ 6	V ostatních náležitostech platí pro pozastavení a přerušení promlčení vnitrostátní právo.
Oddíl VII	 
VZÁJEMNÉ VZTAHY MEZI DOPRAVCI
Èlánek 61	 
Rozdělení přepravného
§ 1	Každý dopravce je povinen vyplatit zúčastněným dopravcům podíl připadající na ně z přepravného, které vybral nebo měl vybrat. Způsob placení stanoví dohody mezi dopravci.
§ 2	Článek 6 § 3, článek 16 § 3 a článek 25 platí také pro vztahy mezi navazujícími dopravci.
Èlánek 62	 
Právo na postih
§ 1	Vyplatil-li dopravce odškodnění podle těchto Jednotných právních předpisů, má právo na postih vůči dopravcům, kteří se podíleli na přepravě, podle následujících ustanovení:
a)	dopravce, který škodu způsobil, odpovídá za tuto škodu výlučně sám;
b)	je-li škoda způsobena více dopravci, odpovídá každý z nich za škodu, kterou způsobil; není-li takové rozlišení možné, rozdělí se odškodnění mezi dopravce podle písmene c);
c)	nelze-li dokázat, který z dopravců škodu způsobil, rozdělí se odškodnění mezi všechny dopravce s výjimkou těch, kteří prokáží, že škodu nezpůsobili; rozdělení se uskuteční v poměru podílů na přepravném, které připadají na jednotlivé dopravce.
§ 2	Při platební neschopnosti některého z dopravců se podíl, připadající na tohoto dopravce, avšak jím neuhrazený, rozdělí mezi všechny ostatní dopravce, kteří se podíleli na přepravě v poměru jim příslušejícího podílu na přepravném.
Èlánek 63	 
Řízení o postihu
§ 1	Dopravce, vůči němuž je uplatňováno právo na postih podle článku 62, nemůže popírat, že  dopravce, který právo na postih uplatňuje, platil po právu bylo-li odškodnění určeno soudem, poté co byla prvně jmenovanému dopravci dána řádným ohlášením možnost vstoupit do sporu. Soud, u něhož se vede hlavní spor, určí lhůty pro ohlášení sporu a pro vstup do sporu.
§ 2	Dopravce uplatňující právo na postih musí podat jedinou žalobu na všechny dopravce, se kterými se nedohodl; jinak právo na postih vůči nezažalovaným dopravcům zaniká.
§ 3	Soud je povinen rozhodnout o všech postizích, kterými se zabývá, v jediném rozsudku.
§ 4	Dopravce, který chce své právo na postih uplatnit soudně, může vznést svůj nárok u příslušného soudu státu, ve kterém má jeden ze zúčastněných dopravců své sídlo, pobočku nebo obchodní zastoupení, jejichž prostřednictvím byla přepravní smlouva uzavřena.
§ 5	Je-li třeba podat žalobu na více dopravců, má žalující dopravce právo volby mezi soudy příslušnými podle § 4.
§ 6	Řízení o postihu nesmějí být zahrnuta do řízení o odškodnění, které osoba oprávněná podle přepravní smlouvy zahájila.
Èlánek 64	 
Dohody o postihu
Dopravci mohou mezi sebou uzavírat dohody, které se od článků 61 a 62 odchylují.