Jednotné právní předpisy pro smlouvu o užívání infrastruktury 
v mezinárodní železniční přepravě 
(CUI - Přípojek E k Úmluvě)
Kapitola I	 
VŠEOBECNÁ USTANOVENÍ
Èlánek 1	 
Rozsah platnosti
§ 1	Tyto Jednotné právní předpisy platí pro každou smlouvu o užívání železniční infrastruktury za účelem provádění mezinárodních přeprav po železničních tratích ve smyslu Jednotných právních předpisů CIV a Jednotných právních předpisů CIM. Uvedené platí bez ohledu na sídlo a státní příslušnost smluvních stran. Tyto Jednotné právní předpisy platí také tehdy, je-li železniční infrastruktura provozována nebo užívána státy nebo státními zařízeními nebo organizacemi.
§ 2	S výhradou článku 21 neplatí tyto Jednotné právní předpisy pro jiné právní vztahy, jako jsou zejména
a)	odpovědnost dopravce nebo provozovatele vůči jejich zaměstnancům nebo jiným osobám, které používají k plnění svých úkolů;
b)	odpovědnost mezi dopravcem nebo provozovatelem na straně jedné a třetí osobou na straně druhé.
Èlánek 2	 
Prohlášení o odpovědnosti za škody způsobené osobám
§ 1	Kterýkoli stát může kdykoli prohlásit, že nebude používat všechna ustanovení o odpovědnosti u škod způsobených osobám, došlo-li ke škodám na jeho území a je-li oběť příslušníkem tohoto státu nebo má-li v tomto státě trvalé bydliště.
§ 2	Stát, který podal prohlášení podle § 1, je může sdělením depozitáři kdykoli odvolat. Odvolání nabývá účinnosti po jednom měsíci ode dne, kdy o něm depozitář uvědomil členské státy.
Èlánek 3	 
Výklad pojmů
§ 1	Pro účely těchto Jednotných právních předpisů označuje výraz
a)	„železniční infrastruktura“ všechny kolejové dopravní cesty a stálá zařízení, jsou-li nutná k provozu železničních vozidel a pro bezpečnost dopravy;
b)	„provozovatel“ toho, kdo dává k dispozici železniční infrastrukturu;
c)	„dopravce“ toho, kdo v mezinárodní přepravě podle Jednotných právních předpisů CIV nebo Jednotných právních předpisů CIM přepravuje po tratích osoby nebo zboží;
d)	„pomocná osoba“ zaměstnance nebo jiné osoby, které provozovatel nebo dopravce používá k plnění smlouvy, pokud tito zaměstnanci a jiné osoby vykonávají své povinnosti;
e)	„třetí osoba“ každou jinou osobou než provozovatele, dopravce  a jejich pomocné osoby;
f)	„povolení k provozu“ oprávnění vykonávat činnost železničního dopravce udělené podle zákonů a předpisů státu, ve kterém má dopravce sídlo své hlavní činnosti; 
g)	„bezpečnostní certifikát“ v zákonech a předpisech státu, v němž se nachází infrastruktura, která má být používána, předvídané potvrzení skutečnosti, že
­	vnitřní organizace podniku, jakož i
­	personál a vozidla určená k nasazení na infrastrukturu,
která má být používána na straně dopravce, odpovídají bezpečnostním požadavkům tak, aby přepravní výkony na infrastruktuře, která má být používána, byly bezpečné. 
Èlánek 4	 
Kogentní právo
Pokud to tyto Jednotné právní předpisy výslovně nepřipouštějí, je každá dohoda, která se přímo nebo nepřímo od těchto Jednotných právních předpisů odchyluje, neplatná a nemá právní účinek. Neplatnost takových dohod nemá za následek neplatnost ostatních ustanovení smlouvy. Bez ohledu na to může dopravce svou odpovědnost a své závazky vyplývající z těchto Jednotných právních předpisů rozšířit nebo odpovědnost za věcné škody omezit co do výše.
Kapitola II	 
SMLOUVA O UŽÍVÁNÍ
Èlánek 5	 
Obsah a forma
§ 1	Vztahy mezi provozovatelem a dopravcem upravuje smlouva o užívání železniční infrastruktury.
§ 2	Smlouva upravuje zejména administrativní, technické a finanční podmínky užívání. Smlouva obsahuje minimálně následující údaje: 
a)	infrastrukturu, která má být užívána,
b)	rozsah užívání,
c)	výkony provozovatele,
d)	výkony dopravce,
e)	personál, který má být nasazen,
f)	vozidla, která mají být nasazena,
g)	finanční podmínky.
§ 3	Smlouva musí být zaznamenána v písemné nebo jí rovnocenné formě. Chybí-li taková forma nebo má nedostatky nebo chybí-li údaje předvídané v § 2 není dotčena existence, ani platnost smlouvy, která i nadále podléhá těmto Jednotným právním předpisům.
Èlánek 6	 
Zvláštní povinnosti dopravce a provozovatele
§ 1	Dopravce musí být k vykonávání činnosti železničního dopravce oprávněn. Personál, který má být nasazen, a vozidla, která mají být používána, musí vyhovovat bezpečnostním požadavkům. Provozovatel může vyžadovat, aby dopravce prokázal splnění těchto předpokladů předložením platného povolení k provozu a platného bezpečnostního certifikátu nebo úředně ověřených opisů nebo jiným způsobem.
§ 2	Dopravce je povinen oznámit provozovateli každou událost, která by mohla ovlivnit platnost povolení dopravce k provozu, jeho bezpečnostních certifikátů nebo jiných dokladů.
§ 3	Provozovatel může vyžadovat, aby dopravce prokázal, že k uhrazení všech nároků, které mohou z jakéhokoliv právního důvodu vyplývat z článku 9 až 21, uzavřel dostatečné pojištění povinného ručení, nebo že učinil rovnocenná opatření. Dopravce je povinen každoročně prokazovat náležitě vystaveným potvrzením trvání pojištění povinného ručení nebo rovnocenných opatření; změny je dopravce povinen oznámit provozovateli dříve než se stanou účinnými.
§ 4	Smluvní strany jsou povinny si vzájemně oznamovat všechny události, které by mohly ohrozit plnění smlouvy uzavřené mezi těmito stranami.
Èlánek 7	 
Trvání smlouvy
§ 1	Smlouva o užívání může být uzavřena na dobu určitou nebo na dobu neurčitou.
§ 2	Provozovatel může smlouvu o užívání okamžitě vypovědět, jestliže
a)	dopravce již není oprávněn vykovávat činnost železničního dopravce;
b)	personál, který má být nasazen, a vozidla, která mají být používána, již nevyhovují bezpečnostním požadavkům;
c)	provozovatel je v prodlení s placením, a sice
1.	za dva po sobě následující termíny splatnosti s částkou, která přesahuje měsíční poplatek za užívání,
nebo
2.	za období, které přesahuje více než dva termíny splatnosti s částkou, která dosahuje výše poplatku za užívání za dva měsíce;
d)	dopravce porušil závažným způsobem některou ze zvláštních povinností podle článku 6 §§ 2 a 3.
§ 3	Dopravce může smlouvu o užívání okamžitě vypovědět, jestliže provozovatel pozbude svého práva na provozování infrastruktury.
§ 4	Kterákoli ze smluvních stran může smlouvu o užívání okamžitě vypovědět, jestliže druhá smluvní strana závažným způsobem poruší některou ze svých podstatných povinností, týká-li se tato povinnost bezpečnosti osob a zboží; smluvní strany mohou dojednat způsoby vykonávání tohoto práva.
§ 5	Smluvní strana, která dala podnět k vypovězení smlouvy o užívání, odpovídá druhé smluvní straně za škodu, která je tím způsobena, ledaže by prokázala, že tato škoda nebyla způsobena jejím zaviněním. 
§ 6	Smluvní strany mohou uzavírat dohody, které se od § 2 písm. c) a d) a od § 5 odchylují.
Kapitola III	 
ODPOVĚDNOST
Èlánek 8	 
Odpovědnost provozovatele
§ 1	Provozovatel odpovídá za
a)	škody způsobené osobám (usmrcení, zranění nebo jiné poškození tělesného nebo duševního zdraví),
b)	věcné škody (zničení nebo poškození movitých nebo nemovitých věcí),
c)	škody na majetku, které vyplývají z toho, že dopravce je povinen poskytnout odškodnění podle Jednotných právních předpisů CIV a Jednotných právních předpisů CIM,
které utrpí dopravce nebo jeho pomocné osoby při užívání infrastruktury a které mají původ v infrastruktuře.
§ 2	Provozovatel je této odpovědnosti zproštěn
a)	u škod způsobených osobám a u majetkových škod, které vyplývají z toho, že dopravce je povinen poskytnout odškodnění podle Jednotných právních předpisů CIV,
1.	byla-li škodná událost způsobena okolnostmi, které nemají původ v provozu a provozovatel těmto okolnostem navzdory vynaložené péči odpovídající situaci nemohl zabránit a nemohl odvrátit jejich následky,
2.	byla-li škodná událost způsobena zaviněním poškozeného,
3.	byla-li škodná událost způsobena chováním třetí osoby a provozovatel tomuto chování navzdory vynaložené péči odpovídající situaci nemohl zabránit a nemohl odvrátit jeho následky;
b)	u věcných škod a u škod na majetku, které vyplývají z toho, že dopravce je povinen poskytnout odškodnění podle Jednotných právních předpisů CIM, byla-li škoda způsobena zaviněním dopravce, provozovatelem nezaviněným nařízením dopravce, nebo okolnostmi, kterým provozovatel nemohl zabránit a jejichž následky nemohl odvrátit.
§ 3	Je-li škodná událost způsobena chováním třetí osoby a provozovatel není své odpovědnosti podle § 2 písm. a) zproštěn v plném rozsahu, pak s omezeními danými těmito Jednotnými právními předpisy nese plnou odpovědnost, bez újmy práva na případný postih vůči třetí osobě.
§ 4	Smluvní strany mohou uzavírat dohody o tom, zda a v jaké míře odpovídá provozovatel za škody, které vzniknou dopravci zpožděním nebo provozními poruchami.
Èlánek 9	 
Odpovědnost dopravce
§ 1	Dopravce odpovídá za
a)	škody způsobené osobám (usmrcení, zranění nebo jiné poškození tělesného nebo duševního zdraví)
b)	škody na majetku (zničení nebo poškození movitých nebo nemovitých věcí),
které byly provozovateli nebo jeho pomocným osobám způsobeny dopravcem, přepravními prostředky použitými dopravcem, osobami nebo zbožím, které dopravce přepravoval při užívání infrastruktury.
§ 2	Dopravce je této odpovědnosti zproštěn
a)	u škod způsobených osobám
1.	byla-li škodná událost způsobena okolnostmi, které nemají původ v provozu, a dopravce navzdory vynaložené péči odpovídající situaci nemohl těmto okolnostem zabránit a nemohl odvrátit jejich následky, 
2.	byla-li škodná událost způsobena zaviněním poškozeného,
3.	byla-li škodná událost vyvolána chováním třetí osoby a dopravce tomuto chování navzdory vynaložené péči odpovídající situaci nemohl zabránit a nemohl odvrátit jeho následky;
b)	u škod na majetku, byla-li škoda způsobena zaviněním provozovatele, dopravcem nezaviněným nařízením provozovatele nebo okolnostmi, kterým dopravce nemohl zabránit a jejichž následky nemohl odvrátit.
§ 3	Je-li škodná událost způsobena chováním třetí osoby a není-li dopravce své odpovědnosti podle § 2, písmeno a) zproštěn v plném rozsahu, pak s omezeními danými těmito Jednotnými právními předpisy nese plnou odpovědnost, bez újmy práva na případný postih vůči třetí osobě.
§ 4	Smluvní strany mohou uzavírat dohody o tom, zda a do jaké míry odpovídá dopravce za škody, které vznikly provozovateli provozními poruchami.
Èlánek 10	 
Spolupůsobení příčin
§ 1	Jestliže příčiny, za které odpovídá provozovatel, a příčiny, za které odpovídá dopravce, působily souběžně, nese každá smluvní strana odpovědnost pouze v rozsahu, ve kterém okolnost, za niž tato strana podle článku 8 nebo 9 odpovídá, přispěla ke vzniku škody. Nelze-li zjistit, v jakém rozsahu určitá příčina přispěla ke vzniku škody, nese každá smluvní strana odpovědnost za škodu, kterou utrpěla sama.
§ 2	§ 1 platí přiměřeně, jestliže příčiny, za které odpovídá provozovatel, působily souběžně s příčinami, za které odpovídá více dopravců užívajících tutéž infrastrukturu.
§ 3	U škod podle článku 9 platí § 1, věta 1, přiměřeně, jestliže příčiny, za které odpovídá více dopravců užívajících tutéž infrastrukturu, působily souběžně. Nelze-li zjistit, v jakém rozsahu přispěla určitá příčina ke vzniku škody, odpovídají dopravci provozovateli rovnými díly.
Èlánek 11	 
Náhrada škody při usmrcení osob
§ 1	Při usmrcení zahrnuje náhrada škody:
a)	nutné výdaje vzniklé úmrtím, zvláště náklady na převoz a na pohřeb;
b)	náhradu škody předvídanou v článku 12, nenastala-li smrt okamžitě.
§ 2	Ztratily-li úmrtím svého živitele osoby, které byl usmrcený ze zákona povinen vyživovat nebo které by byl povinen vyživovat v budoucnu, pak musí být také tato ztráta nahrazena. U osob, které usmrcený vyživoval bez zákonné povinnosti, se nárok na náhradu škody řídí vnitrostátním právem.
Èlánek 12	 
Náhrada škody při zranění
Při zranění nebo jiném poškození tělesného nebo duševního zdraví zahrnuje náhrada škody:
a)	nutné náklady, zejména náklady na ošetření a léčebnou péči a výdaje za přepravu;
b)	majetkovou újmu, kterou poškozený utrpěl v důsledku plné nebo částečné pracovní neschopnosti nebo tím, že se zvýšily jeho potřeby.
Èlánek 13	 
Náhrada jiných škod způsobených osobám
Zda a v jaké míře je  provozovatel nebo dopravce povinen poskytnout u způsobených škod osobám náhradu za jiné škody, než jsou škody předvídané v článcích 11 a 12, se řídí vnitrostátním právem.
Èlánek 14	 
Forma a výše náhrady škody při usmrcení a zranění
§ 1	Náhrada škody předvídaná v článku 11 § 2 a v článku 12 písm. b) se poskytne ve formě kapitálu. Připouští-li však vnitrostátní právo přiznání renty, poskytne se náhrada škody touto formou, jestliže poškozený nebo osoby oprávněné podle článku 11 § 2 o vyplácení renty požádají.
§ 2	Výše náhrady škody, která má být poskytnuta podle § 1, se řídí vnitrostátním právem. Při použití těchto Jednotných právních předpisů však platí maximální hranice na osobu ve výši 175.000 zúčtovacích jednotek pro kapitálový obnos, nebo pro roční rentu odpovídající této částce, předvídá-li vnitrostátní právo nižší maximální hranici.
Èlánek 15	 
Ztráta práva na omezení odpovědnosti
Omezení odpovědnosti předvídaná v těchto Jednotných právních předpisech, jakož i ustanovení vnitrostátního práva, která omezují náhradu škody pevnou částkou, se nepoužijí, prokáže-li se, že škodu způsobil poškozený jednáním nebo opomenutím, k němuž došlo buď se záměrem přivodit škodu, nebo lehkomyslně a s vědomím, že by k takové škodě pravděpodobně mohlo dojít.
Èlánek 16	 
Přepočet a zúročení
§ 1	Je-li nutno přepočítat částky odškodnění vyjádřené v cizí měně, přepočítají se podle kursu platného v den a v místě výplaty odškodnění.
§ 2	Oprávněný může žádat úroky z odškodnění ve výši 5 procent ročně, a to ode dne zahájení smírčího řízení, předložení věci k rozhodčímu soudu předvídanému v oddíle V Úmluvy nebo od podání žaloby.
Èlánek 17	 
Odpovědnost při jaderné události
Provozovatel a dopravce jsou odpovědnosti, která jim přísluší podle těchto Jednotných právních předpisů zproštěni, byla-li škoda způsobena jadernou událostí a odpovídá-li podle zákonů a předpisů státu o odpovědnosti v oboru jaderné energie za tuto škodu vlastník jaderného zařízení nebo osoba postavená mu na roveň.
Èlánek 18	 
Odpovědnost za pomocné osoby
Provozovatel a dopravce odpovídají za své pomocné osoby.
Èlánek 19	 
Jiné nároky
§ 1	Ve všech případech, na které se použijí tyto Jednotné právní předpisy, může být vůči provozovateli nebo vůči dopravci uplatňován nárok na náhradu škody, ať již spočívá na jakémkoliv právním základě, pouze za předpokladů a omezení uvedených v těchto Jednotných právních předpisech.
§ 2	Totéž platí pro nároky uplatňované vůči pomocným osobám, za které nese odpovědnost provozovatel nebo dopravce podle článku 18.
Èlánek 20	 
Procesní úmluvy
Smluvní strany si mohou dohodnout podmínky, za kterých budou vůči druhé smluvní straně uplatňovat nároky na náhradu škody nebo za kterých od uplatňování těchto nároků upustí.
Kapitola IV	 
Nároky pomocných osob
Èlánek 21	 
Nároky vůči provozovateli nebo dopravci
§ 1	Nároky pomocných osob dopravce na náhradu škod, které způsobil provozovatel, mohou být vůči provozovateli uplatňovány, ať již spočívají na jakémkoliv právním základě, pouze za předpokladů a omezení uvedených v těchto Jednotných právních předpisech.
§ 2	Nároky pomocných osob provozovatele na náhradu škod, které způsobil dopravce, mohou být vůči dopravci uplatňovány, ať již spočívají na jakémkoliv právním základě, pouze za předpokladů a omezení uvedených v těchto Jednotných právních předpisech.
Kapitola V	 
Uplatňování nároků
Èlánek 22	 
Smírčí řízení
Smluvní strany mohou uzavírat dohody o urovnání sporu, nebo předvídat, že se obrátí na rozhodčí soud předvídaný v oddíle IV Úmluvy.
Èlánek 23	 
Řízení o postihu
Oprávněnost platby vyplácené dopravcem na základě Jednotných právních předpisů CIV nebo Jednotných právních předpisů CIM nelze popírat, bylo-li odškodnění stanoveno soudně poté, co byla provozovateli dána řádným ohlášením sporu možnost, aby do soudního sporu vstoupil.
Èlánek 24	 
Příslušnost soudů
§ 1	Nároky zakládající se na těchto Jednotných právních předpisech lze uplatňovat před soudy členských států určenými dohodou smluvních stran.
§ 2	Nedohodnou-li se strany jinak, jsou příslušné soudy členského státu, ve kterém má své sídlo provozovatel.
Èlánek 25	 
Promlčení
§ 1	Nároky zakládající se na těchto Jednotných právních předpisech se promlčují po třech letech.
§ 2	Promlčecí lhůta začíná dnem, ve kterém došlo ke škodě.
§ 3	Při usmrcení osob se nároky na náhradu škody promlčují po třech letech, počítáno od prvého dne po úmrtí, nejpozději však po pěti letech, počítáno od prvního dne od škodné události.
§ 4	Žaloba na postih osoby, které je přisuzována odpovědnost, může být podána také po uplynutí promlčecí lhůty předvídané v § 1, je-li podána ve lhůtě platné podle práva státu, ve kterém bylo zahájeno řízení. Lhůta však nesmí činit méně než 90 dní ode dne, ve kterém ten, kdo žalobu na postih podává, uspokojil nárok nebo ve kterém mu byla žaloba doručena v řízení proti němu samotnému.
§ 5	Stranami dohodnuté smírčí řízení nebo řízení před rozhodčím soudem, který předvídá oddíl V Úmluvy, přerušuje promlčecí lhůtu.
§ 6	V ostatních náležitostech platí pro pozastavení a přerušení promlčecí lhůty vnitrostátní právo.