Jednotné právní předpisy pro smlouvy o užívání vozů 
v mezinárodní železniční přepravě 
(CUV - Přípojek D k Úmluvě)
Èlánek 1	 
Rozsah platnosti
Tyto Jednotné právní předpisy platí pro dvoustranné nebo vícestranné smlouvy o užívání železničních vozů jako přepravních prostředků k provádění přeprav podle Jednotných právních předpisů CIV a Jednotných právních předpisů CIM. 
Èlánek 2	 
Výklad pojmů 
Pro účely těchto Jednotných právních předpisů označuje výraz
a)	"železniční dopravní podnik" každý soukromý nebo veřejnoprávní podnik, který je oprávněn přepravovat osoby nebo zboží a který zajišťuje trakci;
b)	"vůz" vozidla pojíždějící bez vlastního pohonu na vlastních kolech po železničních kolejích;
c)	"držitel" toho, kdo jako vlastník nebo jako osoba jinak oprávněná k disponování trvale hospodářsky užívá vůz jako přepravní prostředek;
d)	"domovská stanice" místo, které je uvedeno na voze a do kterého může nebo musí být vůz podle podmínek smlouvy o užívání poslán.
Èlánek 3	 
Značky a nápisy na vozech
§ 1	Kdo dává na základě smlouvy podle článku 1 k dispozici vůz, je bez újmy předpisů o technické admisi vozů k nasazení v mezinárodní dopravě povinen se postarat o to, aby na voze bylo uvedeno:
a)	označení držitele;
b)	případně označení železničního dopravního podniku, do jehož vozového parku je vůz zařazen;
c)	případně označení domovské stanice;
d)	jiné značky a nápisy uvedené ve smlouvě o užívání vozu.
§ 2	Ke značkám a nápisům podle § 1 mohou být navíc připojeny také prostředky elektronické identifikace.
Èlánek 4	 
Odpovědnost při ztrátě nebo poškození vozu
§ 1	Železniční dopravní podnik, kterému byl vůz dán k dispozici jako přepravní prostředek, odpovídá za škodu vzniklou ztrátou nebo poškozením vozu nebo jeho částí, pokud neprokáže, že škoda nebyla způsobena jeho zaviněním.
§ 2	Železniční dopravní podnik neodpovídá za ztrátu neupevněných částí, které nejsou zapsány na podélných stranách vozu nebo které nejsou uvedeny v seznamu umístěném ve voze.
§ 3	Při ztrátě vozu nebo jeho částí se odškodnění bez další náhrady škody omezí na obecnou hodnotu vozu nebo jeho částí v místě a době ztráty. Nelze-li den nebo místo ztráty zjistit, omezí se odškodnění na obecnou hodnotu v den a v místě převzetí vozu k užívání.
§ 4	Při poškození vozu nebo jeho částí se odškodnění omezí na náklady na opravu bez další náhrady škody. Odškodnění nepřesáhne částku, kterou by bylo nutno uhradit v případě ztráty.
§ 5	Smluvní strany mohou uzavírat dohody, které se od §§ 1 až 4 odchylují.
Èlánek 5	 
Ztráta práva na omezení odpovědnosti
Omezení odpovědnosti předvídaná v článku 4 §§ 3 a 4 se nepoužijí, prokáže-li se, že škoda byla způsobena jednáním nebo opomenutím železničního dopravního podniku, k němuž došlo buď se záměrem takovou škodu způsobit, nebo lehkomyslností a s vědomím, že by k takové škodě pravděpodobně  mohlo dojít.
Èlánek 6	 
Domněnka o ztrátě vozu
§ 1	Oprávněný může považovat vůz bez dalšího důkazu za ztracený, požádal-li železniční dopravní podnik, kterému dal vůz k dispozici do užívání jako přepravní prostředek, o pátrání a nebyl-li vůz do tří měsíců po uplatnění žádosti dán oprávněnému k dispozici, nebo neobdržel-li oprávněný žádné upozornění týkající se stanoviště vozu. Tato lhůta se prodlužuje o dobu odstavení vozu vzniklou buď okolností, za kterou železniční dopravní podnik neodpovídá, anebo poškozením.
§ 2	Je-li vůz považovaný za ztracený po zaplacení odškodnění opět nalezen, může oprávněný do šesti měsíců po přijetí zprávy o znovunalezení požádat železniční dopravní podnik, kterému dal vůz k dispozici do užívání jako přepravní prostředek, aby byl vůz po vrácení vyplaceného odškodnění bezplatně předán oprávněnému na domovské nebo jiné smluvené stanici.
§ 3	Není-li žádost zmíněná v § 2 podána, nebo je-li vůz opět nalezen později než za jeden rok po zaplacení odškodnění, disponuje jím železniční dopravní podnik, kterému oprávněný dal vůz k dispozici k užívání jako přepravní prostředek, podle zákonů a předpisů státu, v němž se vůz nalézá.
§ 4	Smluvní strany mohou uzavírat dohody, které se od §§ 1 až 3 odchylují.
Èlánek 7	 
Odpovědnost za škody způsobené vozem
§ 1	Kdo dal vůz na základě smlouvy podle článku 1 k dispozici do užívání jako přepravní prostředek, odpovídá za škodu způsobenou vozem, vznikla-li jeho zaviněním.
§ 2	Smluvní strany mohu uzavírat dohody, které se od § 1 odchylují.
Èlánek 8	 
Subrogace
Předvídá-li smlouva o užívání vozů, že železniční dopravní podnik smí dát vůz k dispozici do užívání jako přepravní prostředek jiným železničním dopravním podnikům, může železniční dopravní podnik se souhlasem držitele dohodnout s jinými železničními dopravními podniky, že
a)	s výhradou práv na postih, pokud jde o jejich odpovědnost při ztrátě a poškození vozu nebo jeho částí, nastoupí tento podnik na jejich místo;
b)	za škody způsobené vozem odpovídá vůči ostatním železničním dopravním podnikům pouze držitel, avšak k uplatňování nároků ostatních železničních dopravních podniků je oprávněn pouze železniční dopravní podnik, který je smluvním partnerem držitele.
Èlánek 9	 
Odpovědnost za zaměstnance a jiné osoby
§ 1	Smluvní strany odpovídají za své zaměstnance a jiné osoby, které používá k plnění smlouvy, vykonávají-li tito zaměstnanci a jiné osoby své povinnosti.
§ 2	Nedohodnou-li se smluvní strany jinak, považují se provozovatelé železniční infrastruktury, na které železniční dopravní podnik užívá vůz jako přepravní prostředek, za osoby, které železniční dopravní podnik používá.
§ 3	§§ 1 a 2 platí také u subrogace podle článku 8.
Èlánek 10	 
Jiné nároky
§ 1	Ve všech případech, na které se použijí tyto Jednotné právní předpisy, lze uplatňovat nárok na náhradu škody z důvodu ztráty nebo poškození vozu nebo jeho částí, ať již spočívá na jakémkoliv právním základě, vůči železničnímu dopravnímu podniku, jemuž byl vůz dán k dispozici do užívání jako přepravní prostředek, pouze za předpokladů a omezení uvedených v těchto Jednotných právních předpisech a ve smlouvě o užívání.
§ 2	§ 1 platí také u subrogace podle článku 8.
§ 3	Totéž platí pro nároky vůči zaměstnancům a jiným osobám, za které odpovídá železniční dopravní podnik, jemuž byl vůz dán k dispozici do užívání jako přepravní prostředek.
Èlánek 11	 
Příslušnost soudů
§ 1	Nároky vyplývající ze smlouvy uzavřené na základě těchto Jednotných právních předpisů mohou být uplatňovány před soudy určenými dohodou smluvních stran.
§ 2	Nedohodnou-li se smluvní strany jinak, jsou příslušné soudy členského státu, ve kterém má žalovaný své sídlo. Nemá-li žalovaný sídlo v žádném z členských států, jsou příslušné soudy členského státu, v němž došlo ke škodě.
Èlánek 12	 
Promlčení
§ 1	Nároky podle článků 4 a 7 se promlčují po třech letech.
§ 2	Promlčecí lhůta začíná
a)	pro nároky podle článku 4 dnem, ve kterém ztráta nebo poškození vozu byly zjištěny, nebo od něhož oprávněný smí vůz považovat podle článku 6 § 1 nebo § 4 za ztracený;
b)	pro nároky podle článku 7 dnem, ve kterém škoda vznikla.