193/1996 Sb.
                             SDĚLENÍ
                 Ministerstva zahraničních věcí

  Ministerstvo zahraničních  věcí sděluje, že dne  31. března 1978
byla  v  Hamburku  přijata   Úmluva  Organizace  spojených  národů
o námořní přepravě zboží, 1978.
  Jménem   Československé  socialistické   republiky  byla  Úmluva
podepsána v New Yorku dne 6. března 1979.
  Dne  2. června  1993  dopisem  ministra zahraničních  věcí Česká
republika  oznámila generálnímu  tajemníkovi Organizace  spojených
národů,  depozitáři  Úmluvy,  že  v  souladu  s  platnými zásadami
mezinárodního  práva se  jako nástupnický  stát České  a Slovenské
Federativní  Republiky s  účinností od  1. ledna  1993 považuje za
signatářský  stát  Úmluvy  Organizace  spojených  národů o námořní
přepravě zboží, 1978.
  S Úmluvou vyslovil souhlas Parlament České republiky a prezident
republiky ji ratifikoval.
  Ratifikační listina  České republiky byla  uložena u generálního
tajemníka  Organizace spojených  národů dne  23. června  1995. Při
ratifikaci   Úmluvy   bylo   učiněno   prohlášení,   "že   hranice
odpovědnosti dopravce  na území České republiky  se řídí článkem 6
Úmluvy  Organizace  spojených  národů  o  námořní  přepravě zboží,
1978".
  Úmluva na základě  svého článku 30 odst. 1  vstoupila v platnost
dnem 1. listopadu 1992 a  pro Českou republiku na základě odstavce
2 téhož článku dnem 1. července 1996.
  Český překlad Úmluvy se vyhlašuje současně.

                               ÚMLUVA
   Organizace spojených národů o námořní přepravě zboží, 1978

                              Preambule

  Smluvní státy této úmluvy uznaly, že je žádoucí stanovit dohodou
určitá pravidla týkající se námořní přepravy zboží, a
  rozhodly se,  že za tímto  účelem sjednají úmluvu,  a dohodly se
takto:

                               ČÁST I.
                        OBECNÁ USTANOVENÍ

                               Čl.1

                              Definice

  V této úmluvě:

  1.   "Dopravce"  znamená   kteroukoliv  osobu,   která  uzavřela
s odesílatelem smlouvu o námořní přepravě zboží nebo jejímž jménem
taková smlouva byla uzavřena.

  2. "Další  dopravce" znamená kteroukoliv  osobu, kterou dopravce
pověřil  provedením přepravy  zboží  nebo  jeho části,  a zahrnuje
kteroukoliv jinou osobu, která byla takovým provedením pověřena.

  3.  "Odesílatel"  znamená   kteroukoliv  osobu,  která  uzavřela
s dopravcem smlouvu  o námořní přepravě  zboží nebo jejímž  jménem
nebo  v  jejímž  zastoupení  byla  taková  smlouva  uzavřena, nebo
kteroukoliv  osobu,  která  v  souvislosti  se  smlouvou o námořní
přepravě dopravci  skutečně zboží předala nebo  jejímž jménem nebo
v jejímž zastoupení jí bylo zboží takto předáno.

  4. "Příjemce" znamená  osobu, která je oprávněna k  tomu, aby jí
bylo vydáno zboží.

  5.  "Zboží"   zahrnuje  živá  zvířata;   je-li  zboží  seskupeno
v kontejneru,  na paletě  nebo  v  podobné přepravní  pomůcce nebo
je-li  zabaleno, "zboží"  zahrnuje takovou  přepravní pomůcku nebo
obal, jestliže byly poskytnuty odesílatelem.

  6.  "Smlouva  o  námořní  přepravě"  znamená jakoukoliv smlouvu,
kterou se dopravce zavazuje  za úhradu přepravného přepravit zboží
po  moři  z  jednoho  přístavu  do  druhého;  avšak smlouva, která
zahrnuje   námořní  přepravu   a  také   přepravu  nějakým   jiným
prostředkem, se  pokládá za smlouvu  o námořní přepravě  pro účely
této úmluvy jenom potud, pokud se vztahuje na námořní přepravu.

  7. "Konosament"  znamená dokument, který  je průkazem o  smlouvě
o námořní  přepravě a  o tom,  že dopravce  převzal zboží  nebo je
naložil, a jímž se dopravce  zavazuje, že vydá zboží při odevzdání
tohoto dokumentu. Ustanovení o tom, že  zboží má být vydáno na řad
jmenované  osoby  nebo  na  řad  nebo  doručiteli,  zakládá takový
závazek.

  8. Výraz "písemně" zahrnuje  mimo jiné telegrafické a dálnopisné
sdělení. 

                               Čl.2

                           Rozsah použití

  1.  Ustanovení  této  úmluvy   se  použije  na  všechny  smlouvy
o námořní přepravě mezi dvěma různými státy, jestliže:
a) přístav nakládky stanovený ve smlouvě  o námořní přepravě je na
   území smluvního státu nebo
b) přístav vykládky stanovený ve smlouvě  o námořní přepravě je na
   území smluvního státu nebo
c) jeden z přístavů vykládky daných  na výběr ve smlouvě o námořní
   přepravě  je  skutečným  přístavem  vykládky  a jestliže takový
   přístav je na území smluvního státu nebo
d) konosament  nebo jiný  dokument,  který  je průkazem  o smlouvě
   o námořní přepravě, je vydán ve smluvním státě nebo
e) konosament  nebo jiný  dokument,  který  je průkazem  o smlouvě
   o námořní  přepravě,  stanoví,  že  se  tato  smlouva  má řídit
   ustanoveními  této úmluvy  nebo právním  řádem některého státu,
   jenž je přijal.

  2.  Ustanovení  této  úmluvy  se  použije  bez zřetele na státní
příslušnost   lodi,  dopravce,   dalšího  dopravce,   odesílatele,
příjemce nebo kterékoliv jiné zainteresované osoby.

  3. Ustanovení této úmluvy nelze použít na smlouvy o provozu lodi
a smlouvy o  nájmu lodi. Avšak byl-li  vydán konosament na základě
smlouvy o provozu lodi nebo  smlouvy o nájmu lodi, ustanovení této
úmluvy se použijí  na takový konosament, jímž se  řídí vztahy mezi
dopravcem  a držitelem  konosamentu, který  není objednatelem lodi
ani jejím nájemcem.

  4.  Jestliže  smlouva  stanoví,  že  budoucí  přeprava  zboží se
uskuteční v  několika zásilkách následujících  za sebou v  průběhu
dohodnutého období,  ustanovení této úmluvy  se použijí na  každou
takovou zásilku, jestliže se však zásilka přepravuje podle smlouvy
o provozu  nebo  smlouvy  o  nájmu  lodi,  použije  se  ustanovení
odstavce 3 tohoto článku. 

                               Čl.3

                            Výklad Úmluvy

  Při výkladu a použití ustanovení této úmluvy bude brán zřetel na
její mezinárodní povahu a potřebu napomáhat její jednotnosti. 

                              ČÁST II.
                      ODPOVĚDNOST DOPRAVCE

                               Čl.4

                          Doba odpovědnosti

  1.  Odpovědnost dopravce  za  zboží  podle této  úmluvy zahrnuje
dobu,  po kterou  je zboží  v péči  dopravce v  přístavu nakládky,
během přepravy a v přístavu vykládky.

  2. Pro účely odstavce 1 tohoto  článku, se má za to, že dopravce
má zboží ve své péči
a) od doby, kdy převzal zboží od:
   i) odesílatele nebo osoby, jednající v jeho zastoupení; nebo
  ii) úředního orgánu nebo jiné třetí  osoby, které zboží musí být
      předáno za  účelem jeho odeslání  v souladu se  zákonem nebo
      předpisy platnými v přístavu nakládky,
b) do doby, kdy vydal zboží:
   i) tím, že zboží předal příjemci; nebo
  ii) v případech, kdy příjemce nepřejímá  zboží od dopravce, tím,
      že je  dal k dispozici  příjemci v souladu  se smlouvou nebo
      s právem  nebo se  zvyklostí příslušného  obchodního odvětví
      platnými v přístavu určení; nebo
 iii) tím, že předal zboží úřednímu  orgánu nebo jiné třetí osobě,
      kterým  zboží musí  být předáno  v souladu  se zákonem  nebo
      předpisy platnými v přístavu.

  3. Odkaz na dopravce nebo na  příjemce v odstavcích 1 a 2 tohoto
článku  znamená, vedle  dopravce nebo  příjemce, zaměstnance  nebo
zmocněnce dopravce, popřípadě příjemce. 

                               Čl.5

                         Zásady odpovědnosti

  1. Dopravce  odpovídá za škodu vyplývající  ze ztráty zboží nebo
jeho  poškození, jakož  i  za  opožděné dodání,  jestliže událost,
která způsobila  ztrátu, poškození nebo opoždění,  nastala v době,
kdy zboží  bylo v jeho  péči, jak je  stanoveno v článku  4, pokud
dopravce  neprokáže,  že  on,   jeho  zaměstnanci  nebo  zmocněnci
podnikli všechna opatření, která mohla být rozumně požadována, aby
bylo zabráněno události a jejím následkům.

  2.  Opožděné  dodání  nastane,   jestliže  zboží  nebylo  vydáno
v přístavu  vykládky  stanoveném  ve  smlouvě  o  námořní přepravě
v době  výslovně ujednané,  nebo jestliže  nebylo takové ujednání,
v době,  ve  které  by  to  bylo  rozumné  požadovat  od pečlivého
dopravce s ohledem na okolnosti případu.

  3.  Osoba  oprávněná  k  uplatnění  nároku  za ztrátu zboží může
považovat  zboží za  ztracené, jestliže  nebylo dodáno,  jak je to
požadováno článkem 4, do 60  po sobě jdoucích dnů následujících po
uplynutí doby pro dodání podle odstavce 2 tohoto článku.

  4. a) Dopravce odpovídá
        i) za ztrátu  zboží nebo jeho  poškození nebo za  opožděné
           dodání,  jejichž  příčinou  byl  požár,  jestliže osoba
           uplatňující  nárok prokáže,  že požár  vznikl zaviněním
           nebo   nedbalostí  dopravce,   jeho  zaměstnanců   nebo
           zmocněnců;
       ii) za  takovou  ztrátu,  poškození  nebo  opožděné dodání,
           o nichž  osoba  uplatňující  nárok  prokáže, že nastaly
           v důsledku  zavinění  nebo  nedbalosti  dopravce,  jeho
           zaměstnanců  nebo zmocněnců  tím, že  nebyla podniknuta
           všechna opatření,  která mohla být  rozumně požadována,
           aby  požár byl  uhašen a  jeho následky  vyloučeny nebo
           zmírněny.
     b) V případě požáru  na lodi, který  postihne zboží, jestliže
        si to  osoba uplatňující nárok  nebo dopravce přeje,  musí
        být v souladu s praxí námořní přepravy provedena prohlídka
        za  účelem zjištění  příčiny  a  okolností požáru  a kopie
        zprávy inspektora  musí být na  požádání dána k  dispozici
        dopravci a osobě uplatňující nárok.

  5.  Pokud jde  o živá  zvířata, dopravce  neodpovídá za  ztrátu,
poškození  nebo  opožděné  dodání,  které  vyplývají ze zvláštních
nebezpečí  vlastních  takovému  druhu  přepravy. Jestliže dopravce
prokáže,  že   splnil  všechny  zvláštní  pokyny,   které  mu  dal
odesílatel  ohledně  zvířat,  a  že  za  daných  okolností případu
ztráta,  poškození  nebo  opožděné  dodání  mohou  být připisovány
takovým  nebezpečím,  má  se  za  to,  že  ztráta,  poškození nebo
opožděné dodání tak byly způsobeny, pokud se neprokáže, že ztráta,
poškození   nebo  opožděné   dodání  nastaly   zcela  nebo  zčásti
v důsledku  zavinění  nebo  nedbalosti  dopravce, jeho zaměstnanců
nebo zmocněnců.

  6.  Dopravce neodpovídá  za  škodu  s výjimkou  případu společné
havárie, jestliže  ztráta, poškození nebo  opožděné dodání nastaly
v důsledku  opatření  k  záchraně  života  nebo rozumných opatření
k záchraně majetku na moři.

  7. Jestliže  zavinění nebo nedbalost  dopravce, jeho zaměstnanců
nebo zmocněnců spolu s  jinou příčinou způsobily ztrátu, poškození
nebo opožděné  dodání, dopravce odpovídá pouze  v rozsahu, v jakém
ztrátu,  poškození nebo  opožděné dodání  lze připisovat  takovému
zavinění nebo nedbalosti, za  podmínky, že dopravce prokáže částku
připadající  na  ztrátu,  poškození  nebo  opožděné dodání, kterou
takovému zavinění nebo nedbalosti nelze připisovat. 

                               Čl.6

                        Omezení odpovědnosti

  1. a) Dopravcova  odpovědnost  za  škodu  vyplývající  ze ztráty
        zboží  nebo jeho  poškození podle  ustanovení článku  5 je
        omezena na částku odpovídající 835 zúčtovacím jednotkám za
        kus nebo  za jinou přepravní jednotku  nebo 2,5 zúčtovacím
        jednotkám  za  kilogram  hrubé  hmotnosti  ztraceného nebo
        poškozeného zboží, podle toho, co je vyšší.
     b) Dopravcova odpovědnost za opožděné dodání podle ustanovení
        článku  5 je  omezena na  částku odpovídající  dvou a  půl
        násobku přepravného připadajícího na  zboží, u něhož došlo
        k opožděnému  dodání, avšak  nepřesahuje celkové přepravné
        splatné podle smlouvy o námořní přepravě zboží.
     c) V žádném případě úhrn dopravcovy odpovědnosti podle písmen
        a) a b) tohoto odstavce  nepřesáhne omezení, které by bylo
        stanoveno  podle  písmene  a)  tohoto  odstavce pro úplnou
        ztrátu  zboží,  na  jehož  základě  k  takové odpovědnosti
        došlo.

  2. Pro účely výpočtu, která  částka je vyšší podle odstavce 1.a)
tohoto článku, se použije těchto pravidel:
a) Jestliže je  použito kontejneru, palety  nebo podobné přepravní
   pomůcky pro  seskupení zboží, kus nebo  jiná přepravní jednotka
   vyčíslená  v konosamentu,  byl-li vydán,  nebo nebyl-li  vydán,
   v jakémkoli  jiném  dokumentu,  jenž   je  průkazem  o  smlouvě
   o námořní přepravě,  tak jak jsou  zabaleny v takové  přepravní
   pomůcce,  se   pokládají  za  kusy   nebo  přepravní  jednotky.
   S výjimkou uvedeného  případu zboží v  takové přepravní pomůcce
   se pokládá za jednu přepravní jednotku.
b) V případech,  kdy  přepravní  pomůcka  sama  byla ztracena nebo
   poškozena, přepravní  pomůcka se považuje  za jednu samostatnou
   přepravní  jednotku, pokud  není ve  vlastnictví dopravce  nebo
   dopravce ji jinak neposkytl.

  3.  Zúčtovací  jednotka   znamená  zúčtovací  jednotku  uvedenou
v článku 26.

  4.  Dohodou mezi  dopravcem  a  odesílatelem lze  stanovit vyšší
hranici odpovědnosti, než jak je stanovena v odstavci 1. 

                               Čl.7

                    Použití na mimosmluvní nároky

  1.  Vyloučení z  odpovědnosti a  omezení odpovědnosti  stanovené
v této úmluvě se vztahují na  jakoukoliv žalobu proti dopravci pro
ztrátu nebo poškození zboží, na  něž se vztahuje smlouva o námořní
přepravě, jakož i pro opožděné dodání bez ohledu na to, zda žaloba
se  opírá  o  smlouvu  nebo  o  mimosmluvní  odpovědnost  nebo  je
odůvodněna jinak.

  2.  Jestliže  taková  žaloba  je  podána  proti zaměstnanci nebo
zmocněnci  dopravce, takový  zaměstnanec nebo  zmocněnec, jestliže
prokáže,  že  jednal  v  rámci  svých  pracovních  povinností,  je
oprávněn pro  sebe použít vyloučení a  omezení odpovědnosti, jichž
je podle této úmluvy oprávněn se dovolávat dopravce.

  3. S  výjimkou ustanovení článku 8  celková částka náhrad, které
lze požadovat od dopravce a od kterékoliv osoby zmíněné v odstavci
2 tohoto článku, nepřesáhne hranice  odpovědnosti stanovené v této
úmluvě. 

                               Čl.8

                Ztráta práva na omezení odpovědnosti

  1.  Dopravce  není  oprávněn   k  výhodám  omezení  odpovědnosti
stanoveného  v  článku  6,  jestliže  se  prokáže,  že ztráta nebo
poškození  nebo  opožděné  dodání  nastaly  v  důsledku dopravcova
jednání nebo opominutí učiněných v úmyslu způsobit takovou ztrátu,
poškození nebo  opoždění nebo z  hrubé nedbalosti a  s vědomím, že
pravděpodobně taková ztráta, poškození nebo opoždění nastane.

  2. Bez ohledu na ustanovení odstavce 2 článku 7 zaměstnanec nebo
zmocněnec  dopravce není  oprávněn k  výhodám omezení odpovědnosti
stanoveného  v  článku  6,  jestliže  se  prokáže,  že ztráta nebo
poškození  nebo opožděné  dodání nastalo  v důsledku  jednání nebo
opominutí takového zaměstnance nebo  zmocněnce učiněného s úmyslem
způsobit  takovou ztrátu,  poškození  nebo  opoždění nebo  z hrubé
nedbalosti a s vědomím,  že pravděpodobně taková ztráta, poškození
nebo opoždění nastane. 

                               Čl.9

                           Palubní náklad

  1. Dopravce je oprávněn přepravovat zboží na palubě pouze tehdy,
jestliže taková  přeprava je v souladu  s ujednáním s odesílatelem
nebo se zvyklostí příslušného  obchodního odvětví nebo ji vyžadují
obecně závazné právní předpisy.

  2. Jestliže se dopravce a odesílatel dohodli, že zboží bude nebo
může  být  přepravováno  na  palubě,  dopravce  musí uvést v tomto
smyslu prohlášení  v konosamentu nebo v  jiném dokumentu, který je
průkazem o smlouvě o  námořní přepravě. Jestliže takové prohlášení
bude chybět, dopravce nese důkazní břemeno o tom, že bylo uzavřeno
ujednání  o  přepravě  na  palubě;  dopravce  však  není  oprávněn
dovolávat se  takového ujednání vůči třetí  osobě včetně příjemce,
která nabyla konosamentu v dobré víře.

  3.  Jestliže   zboží  bylo  přepraveno   na  palubě  v   rozporu
s ustanoveními odstavce 1 tohoto  článku nebo jestliže se dopravce
nemůže   podle  odstavce   2  tohoto   článku  dovolávat  ujednání
o přepravě na  palubě, dopravce bez ohledu  na ustanovení odstavce
1 článku  5 odpovídá  za ztrátu  zboží nebo  jeho poškození, jakož
i za opožděné  dodání, které jsou  následkem výhradně přepravy  na
palubě,  a  rozsah  jeho  odpovědnosti  je  třeba  určit v souladu
s ustanoveními článku 6 nebo případně podle článku 8 této úmluvy.

  4.  Přeprava zboží  na palubě  provedená v  rozporu s  výslovným
ujednáním  o  přepravě  pod  palubou  se  pokládá  za jednání nebo
opominutí dopravce ve smyslu článku 8. 

                               Čl.10

               Odpovědnost dopravce a dalšího dopravce

  1.  Jestliže provedením  přepravy  nebo  její části  byl pověřen
další dopravce,  ať již se tak  stalo v rámci oprávnění  daného ve
smlouvě  o námořní  přepravě či  nikoliv, dopravce  přesto zůstává
odpovědný za celou přepravu podle ustanovení této úmluvy. Dopravce
je odpovědný, pokud jde o přepravu prováděnou dalším dopravcem, za
jednání   a  opomenutí   dalšího  dopravce   a  jeho   zaměstnanců
a zmocněnců, pokud jednají v rámci svých pracovních povinností.

  2.  Všechna ustanovení  této úmluvy,  jimiž se  řídí odpovědnost
dopravce,  se rovněž  použijí na  odpovědnost dalšího  dopravce za
přepravu,  kterou  provedl.  Ustanovení  odstavců  2  a 3 článku 7
a odstavce 2 článku 8 se  použije, jestliže je podána žaloba proti
zaměstnanci nebo zmocněnci dalšího dopravce.

  3.   Jakékoliv   zvláštní   ujednání,   jímž   dopravce  přijímá
povinnosti,  které nejsou  uloženy touto  úmluvou, nebo  se vzdává
práv přiznaných mu touto úmluvou, se dotýká dalšího dopravce pouze
tehdy, jestliže s ním výslovně  a písemně projevil souhlas. Ať již
další dopravce takový souhlas projevil či nikoliv, dopravce přesto
zůstává vázán  povinnostmi nebo vzdáním  se práv, které  vyplývají
z takového zvláštního ujednání.

  4.   Odpovědnost  dopravce   a  dalšího   dopravce  je  společná
a nerozdílná, jestliže  jsou oba odpovědní,  a v takovém  rozsahu,
v jakém jsou oba odpovědní.

  5.  Úhrn  částek,  jejichž  úhradu  lze  požadovat  od dopravce,
dalšího  dopravce  a  jejich  zaměstnanců  a zmocněnců, nepřekročí
limit odpovědnosti stanovené v této úmluvě.

  6. Nic v  tomto článku není na újmu  jakémukoliv právu na postih
mezi dopravcem a dalším dopravcem. 

                               Čl.11

                          Průběžná přeprava

  1.  Bez  ohledu  na  ustanovení  odstavce  1  článku 10 tam, kde
smlouva  o  námořní  přepravě  výslovně  stanoví,  že  určitá část
přepravy,  na niž  se vztahuje  uvedená smlouva,  má být provedena
jménem  uvedené  osoby  jiné  než  dopravcem,  smlouva  může  také
stanovit, že  dopravce neodpovídá za ztrátu,  poškození a opožděné
dodání  způsobené událostí,  která nastala  v době,  kdy zboží  má
v péči další dopravce v průběhu takové části přepravy. Přesto však
jakékoliv  ustanovení,  jímž  se   omezuje  nebo  vylučuje  taková
odpovědnost, je  neúčinné, jestliže proti  dalšímu dopravci nemůže
být  zahájeno žádné  soudní  řízení  před soudem  příslušným podle
ustanovení odstavců  1 a 2  článku 21. Důkazní  břemeno o tom,  že
ztráta,  poškození  nebo  opožděné  dodání  bylo způsobeno takovou
událostí, leží na dopravci.

  2. Další  dopravce odpovídá podle  ustanovení odstavce 2  článku
10  za ztrátu,  poškození  a  opožděné dodání  způsobené událostí,
která nastala v době, kdy měl zboží ve své péči. 

                              ČÁST III.
                     ODPOVĚDNOST ODESÍLATELE

                               Čl.12

                           Obecné pravidlo

  Odesílatel  neodpovídá za  ztrátu, kterou  utrpěl dopravce  nebo
další dopravce, nebo za poškození, které utrpěla loď, pokud taková
ztráta nebo  poškození nebyly způsobeny  zaviněním nebo nedbalostí
odesílatele,   jeho   zaměstnanců   nebo   zmocněnců.   Ani  žádný
zaměstnanec  nebo  zmocněnec  odesílatele  neodpovídá  za  takovou
ztrátu  nebo   poškození,  pokud  ztráta   nebo  poškození  nebyly
způsobeny jeho zaviněním nebo nedbalostí. 

                               Čl.13

                Zvláštní pravidla o nebezpečném zboží

  1. Odesílatel  musí nebezpečné zboží  náležitým způsobem označit
nebo opatřit nálepkou jako nebezpečné.

  2.  Předá-li  odesílatel  nebezpečné  zboží  dopravci nebo podle
okolností   případu   dalšímu   dopravci,   musí   jej  informovat
o nebezpečné povaze  zboží, a jestliže je  to nutné, o opatřeních,
která je  třeba učinit. Jestliže to  odesílatel neudělá a dopravce
nebo další dopravce ani jinak nevědí o jeho nebezpečné povaze:
a) odesílatel odpovídá dopravci a kterémukoliv dalšímu dopravci za
   ztrátu, která vyplývá ze zaslání takového zboží; a
b) zboží  může  být  kdykoliv  podle  okolností  vyloženo, zničeno
   a učiněno neškodným bez poskytnutí náhrady škody.

  3.  Ustanovení  odstavce  2  tohoto  článku  se nemůže dovolávat
kterákoliv  osoba, jestliže  během přepravy  převzala do  své péče
zboží a znala jeho nebezpečnou povahu.

  4.  Jestliže  v  případech,  na  které  se nevztahují ustanovení
odstavce 2 písm. b) tohoto článku nebo se jich nelze dovolávat, se
stane  nebezpečné  zboží  skutečným   nebezpečím  pro  život  nebo
majetek, může  být takové zboží podle  okolností vyloženo, zničeno
nebo  učiněno neškodným  bez poskytnutí  náhrady škody  s výjimkou
případů, kdy  existuje povinnost přispět do  společné havárie nebo
jestliže dopravce odpovídá podle ustanovení článku 5. 

                              ČÁST IV.
                        PŘEPRAVNÍ DOKLADY

                               Čl.14

                         Vydání konosamentu

  1. Jestliže  dopravce nebo další dopravce  převezme zboží do své
péče,  dopravce musí  na žádost  odesílatele vystavit  odesílateli
konosament.

  2.  Konosament může  být podepsán   osobou, která  má k  tomu od
dopravce zmocnění. Konosament podepsaný  kapitánem lodi, na níž se
zboží přepravuje, se pokládá  za konosament podepsaný v zastoupení
dopravce.

  3.  Podpis  na  konosamentu  může  být  vlastnoruční, tištěný ve
faksimile, perforovaný,  vyznačen razítkem, v  symbolech nebo může
být  učiněn  jakýmikoliv  jinými  mechanickými nebo elektronickými
prostředky,  pokud  to  není  v  rozporu  s  právem státu, kde byl
konosament vydán. 

                               Čl.15

                       Náležitosti konosamentu

  1. Konosament musí obsahovat mimo jiné tyto údaje:
a) obecnou  povahu  zboží,  hlavní  značky  nutné pro identifikaci
   zboží,   výslovné   prohlášení,   přichází-li   to   v   úvahu,
   o nebezpečné  povaze zboží,  počet obalů  nebo kusů  a hmotnost
   zboží  nebo jeho  množství  vyjádřené  jiným způsobem  tak, jak
   všechny tyto údaje poskytl odesílatel;
b) zjevný stav zboží;
c) jméno a hlavní podnikatelské sídlo dopravce;
d) jméno odesílatele;
e) příjemce, jestliže byl odesílatelem jmenován;
f) přístav nakládky podle smlouvy o  námořní přepravě a datum, kdy
   bylo zboží převzato dopravcem v přístavu nakládky;
g) přístav vykládky podle smlouvy o námořní přepravě;
h) počet originálů konosamentu, jestliže je jich více než jeden;
i) místo vydání konosamentu;
j) podpis dopravce nebo osoby jednající v jeho zastoupení;
k) přepravné  v rozsahu,  v jakém  má být  hrazeno příjemcem, nebo
   jiný údaj o tom, že přepravné má hradit příjemce;
l) prohlášení, o němž je zmínka v odstavci 3 článku 23;
m) prohlášení, přichází-li to  v úvahu, o tom, že  zboží bude nebo
   může být přepravováno na palubě;
n) datum nebo  dobu vydání zboží v  přístavu vykládky, jestliže to
   bylo výslovně ujednáno mezi stranami; a
o) jakékoliv  zvýšené omezení  nebo zvýšená  omezení odpovědnosti,
   kde to bylo ujednáno v souladu s odstavcem 4 článku 6.

  2. Jestliže  zboží již bylo  naloženo na loď  a odesílatel o  to
požádá,  dopravce  musí  vydat  odesílateli  "palubní" konosament,
který  vedle údajů  požadovaných v  odstavci 1  tohoto článku musí
potvrdit, že zboží bylo naloženo  na jmenovanou loď nebo jmenované
lodě, a  datum nebo data  nakládky. Jestliže dopravce  již předtím
vydal  odesílateli  konosament   nebo  jiný  dokument  opravňující
k vydání  takového  zboží,  odesílatel  musí  na  žádost  dopravce
odevzdat takový dokument výměnou za "palubní" konosament. Dopravce
může  upravit   jakýkoliv  dříve  vydaný   dokument,  aby  vyhověl
odesílatelovu   požadavku  na   vydání  "palubního"   konosamentu,
jestliže  takový   dokument  po  úpravě   bude  zahrnovat  všechny
informace, které musí být obsaženy v "palubním" konosamentu.

  3.  Skutečnost, že  v konosamentu  chybí jeden  nebo více  údajů
uvedených  v tomto  článku, nemá  vliv na  právní povahu dokumentu
jako  konosamentu  za  předpokladu,  že  jinak vyhovuje požadavkům
stanoveným v odstavci 7 článku 1. 

                               Čl.16

               Konosamenty, výhrady a průkazní účinky

  1.  Jestliže konosament  obsahuje údaje  ohledně obecné  povahy,
hlavních značek,  počtu obalů nebo  kusů, hmotnosti nebo  množství
zboží,  o nichž  dopravce  nebo  jiná osoba  vydávající konosament
v jeho zastoupení ví nebo má rozumné důvody k podezření, že přesně
neodpovídají zboží,  které bylo skutečně  převzato, nebo, jestliže
byl  vydán  "palubní"  konosament  a  zboží  bylo  naloženo,  nebo
jestliže  nemá přiměřené  prostředky pro  kontrolu takových údajů,
dopravce nebo taková jiná osoba musí uvést do konosamentu výhradu,
která  popisuje  tyto  nepřesnosti,   důvody  pro  podezření  nebo
nedostatek přiměřených prostředků pro kontrolu.

  2.  Jestliže  dopravce  nebo  jiná  osoba  vydávající konosament
v jeho  zastoupení opomene  poznamenat na  konosamentu zjevný stav
zboží, má se  za to, že poznamenala na  konosamentu, že zboží bylo
v zjevně dobrém stavu.

  3.  S  výjimkou  údajů,  ohledně  nichž  a  v jejichž rámci byla
učiněna výhrada povolená podle odstavce 1 tohoto článku:
a) konosament je,  pokud nebude prokázán opak,  průkazem o tom, že
   dopravce převzal, nebo jestliže byl vydán "palubní" konosament,
   že naložil zboží na loď, jak je popsáno v konosamentu; a
b) průkaz dopravce o opaku není přípustný, jestliže konosament byl
   převeden na třetí osobu včetně  příjemce, která jednala v dobré
   víře a spoléhala na popis zboží obsažený v konosamentu.

  4.  Konosament,  který  neuvádí  přepravné  ani  jiným  způsobem
nenaznačuje, že přepravné má hradit  příjemce, jak to je stanoveno
v odstavci 1 písm. k) článku 15, ani neuvádí zdržné, které naběhlo
v přístavu  nakládky  a  jež  je  povinen  zaplatit  příjemce,  je
průkazem,  pokud nebude  prokázán opak,  o tom,  že příjemce  není
povinen hradit ani přepravné ani  zdržné. Dopravcův průkaz o opaku
není  však přípustný,  jestliže byl  konosament převeden  na třetí
osobu včetně příjemce,  která jednala v dobré víře  a spoléhala na
to, že v konosamentu takový údaj uveden nebyl. 

                               Čl.17

                         Záruky odesílatele

  1.  Má se  zato, že  odesílatel se  zaručil dopravci za přesnost
údajů,  které se  vztahují na  obecnou povahu  zboží, jeho značky,
počet, hmotnost a  množství, jak je udal za  účelem jejich uvedení
do konosamentu. Odesílatel musí  nahradit škodu dopravci za ztrátu
vyplývající  z  nepřesností  takových  údajů.  Odesílatel  zůstává
odpovědným,  i  když  konosament  převedl  na  třetí  osobu. Právo
dopravce  na   takovou  náhradu  škody   nikterak  neomezuje  jeho
odpovědnost podle  smlouvy o námořní přepravě  vůči jakékoliv jiné
osobě než odesílateli.

  2. Jakýkoliv  záruční dopis nebo  ujednání, jimiž se  odesílatel
zavazuje nahradit škodu dopravci za  ztrátu vyplývající z toho, že
dopravce nebo osoba jednající v jeho zastoupení vydala konosament,
aniž  učinila  výhradu  ohledně  údajů  sdělených  odesílatelem za
účelem jejich  uvedení do konosamentu nebo  ohledně zjevného stavu
zboží, jsou neplatné a neúčinné  vůči jakékoliv třetí osobě včetně
příjemce, na niž byl konosament převeden.

  3.  Takový   záruční  dopis  nebo  ujednání   jsou  platné  vůči
odesílateli, pokud dopravce nebo osoba jednající v jeho zastoupení
tím, že  upustila od výhrady, o  níž se zmiňuje odstavec  2 tohoto
článku, nezamýšlí  podvést třetí osobu včetně  příjemce, která při
svém  jednání  spoléhá  na  popis  zboží  v  konosamentu. Jestliže
v tomto posledním případě opomenutá  výhrada se vztahuje k údajům,
které sdělil  odesílatel za účelem jejich  uvedení do konosamentu,
dopravce nemá právo na náhradu škody od odesílatele podle odstavce
1 tohoto článku.

  4. V  případě zamýšleného podvodu,  o němž je  zmínka v odstavci
3 tohoto  článku,  dopravce  odpovídá,   aniž  má  výhody  omezení
odpovědnosti stanoveného v této  úmluvě, za ztrátu, která postihla
třetí osobu včetně příjemce, protože při svém jednání spoléhala na
popis zboží v konosamentu. 

                               Čl.18

                    Jiné dokumenty než konosament

  Jestliže  dopravce vydá  jiný dokument  než konosament,  aby byl
podán  průkaz o  převzetí zboží  k přepravě,  takový dokument  je,
pokud nebude prokázán opak, průkazem  o uzavření smlouvy o námořní
přepravě a o převzetí zboží dopravcem, jak je v něm popsáno. 

                               ČÁST V.
                         NÁROKY A ŽALOBY

                               Čl.19

              Oznámení ztráty, poškození nebo opoždění

  1. Jestliže příjemce nepředá  dopravci písemné oznámení o ztrátě
nebo  poškození specifikující  obecnou povahu  takové ztráty  nebo
poškození nejpozději v pracovní den po dni, kdy bylo zboží předáno
příjemci, takové předání zboží  je průkazem, pokud nebude prokázán
opak,  že  dopravce  vydal  zboží,  jak  je  popsáno  v přepravním
dokladu,  nebo jestliže  takový doklad  nebyl vydán,  že jej vydal
v dobrém stavu.

  2.  Jestliže ztráta  nebo  poškození  nejsou zjevné,  použije se
obdobně  ustanovení  odstavce  1  tohoto  článku, jestliže písemné
oznámení nebylo předáno do 15  dnů následujících po dni, kdy zboží
bylo předáno příjemci.

  3. Jestliže  stav zboží v  době, kdy bylo  předáno příjemci, byl
podroben společné zjišťovací prohlídce nebo kontrole stran, nemusí
být předáno  písemné oznámení o ztrátě  nebo poškození, které byly
zjištěny v průběhu této prohlídky nebo kontroly.

  4. V  případě jakékoli skutečné  nebo předpokládané ztráty  nebo
poškození dopravce a příjemce  si musí vzájemně poskytnout všechny
přiměřené podmínky pro kontrolu a přepočítání zboží.

  5.  Žádná   náhrada  nebude  poskytnuta   za  škodu  vyplývající
z opožděného  dodání,  jestliže  písemné  oznámení  nebylo předáno
dopravci do 60 dnů po dni, kdy zboží bylo předáno příjemci.

  6. Jestliže  zboží bylo vydáno dalším  dopravcem, každé oznámení
předané mu podle  tohoto článku má stejné účinky,  jako kdyby bylo
předáno  dopravci, a  každé oznámení  předané dopravci  má účinky,
jako kdyby bylo předáno takovému dalšímu dopravci.

  7.  Jestliže dopravce  nebo další  dopravce nepředal odesílateli
písemné  oznámení o  ztrátě nebo  poškození specifikující  obecnou
povahu  takové   ztráty  nebo  poškození  nejpozději   do  90  dnů
následujících po tom,  co došlo ke ztrátě nebo  poškození, nebo po
vydání zboží v  souladu s odstavcem 2 článku 4,  podle toho, co je
pozdější,  nepodání  takového  oznámení  je  průkazem  o  tom,  že
dopravce  nebo  další  dopravce   neutrpěl  ztrátu  ani  poškození
následkem zavinění  nebo nedbalosti odesílatele,  jeho zaměstnanců
nebo zmocněnců.

  8.  Pro účely  tohoto  článku  oznámení učiněné  osobě jednající
v zastoupení dopravce  nebo dalšího dopravce  včetně kapitána nebo
důstojníka, který pečuje o loď,  nebo osobě jednající v zastoupení
odesílatele  se  pokládá  za   dané  dopravci,  dalšímu  dopravci,
popřípadě odesílateli. 

                               Čl.20

                           Promlčení práv

  1. Každá žaloba týkající se  přepravy zboží podle této úmluvy je
promlčena, jestliže soudní nebo rozhodčí řízení nebylo zahájeno do
dvou let.

  2. Promlčecí  lhůta počíná běžet dnem,  kdy dopravce vydal zboží
nebo  jeho část,  a v  případech, kde  nebylo žádné  zboží vydáno,
poslední den, kdy mělo být zboží vydáno.

  3. Den, kdy  počíná běžet promlčecí lhůta, není  zahrnut do této
lhůty.

  4. Osoba, proti  níž je nárok uplatněn, může  kdykoliv v průběhu
promlčecí lhůty  prodloužit tuto lhůtu  písemným prohlášením daným
osobě  uplatňující nárok.  Tato lhůta  může být  znovu prodloužena
dalším prohlášením nebo prohlášeními.

  5.  Osoba, která  byla uznána  odpovědnou, může  podat žalobu na
náhradu   škody   i   po   uplynutí   promlčecí   lhůty  stanovené
v předchozích odstavcích, jestliže ji podá v lhůtě povolené právem
státu,  kde řízení  bylo zahájeno.  Povolená lhůta  však nesmí být
kratší  než 90  dnů počínající  ode dne,  kdy osoba,  která podala
žalobu na  náhradu škody, uspokojila nárok  nebo kdy byla obeslána
v řízení o žalobě proti ní. 

                               Čl.21

                         Soudní příslušnost

  1.  V  soudním  řízení  týkajícím  se  přepravy zboží podle této
úmluvy může žalobce podle své volby podat žalobu u soudu, který je
příslušný  podle  právního  řádu  státu,  kde  má  soud  své sídlo
a v jehož obvodu leží jedno z těchto míst:
a) hlavní podnikatelské  sídlo, nebo jestliže  neexistuje, obvyklé
   bydliště žalovaného; nebo
b) místo, kde byla smlouva uzavřena,  za podmínky, že žalovaný tam
   má  své  podnikatelské  sídlo,  pobočku  nebo zastoupení, jehož
   prostřednictvím byla smlouva uzavřena; nebo
c) přístav nakládky nebo přístav vykládky; nebo
d) jakékoliv jiné místo, které bylo k tomu účelu určeno ve smlouvě
   o námořní přepravě zboží.

  2. a) Bez  ohledu  na  předcházející  ustanovení  tohoto  článku
        žaloba může  být podána u soudů  jakéhokoliv přístavu nebo
        místa  ve smluvním  státě, v  němž loď  použitá k přepravě
        nebo jakákoliv jiná loď náležející stejnému vlastníku může
        být  zadržena v  souladu  s  platným právním  řádem tohoto
        státu  a mezinárodním  právem. V  takovém případě  však na
        žádost žalovaného musí svou žalobu přenést podle své volby
        osoba   uplatňující  nárok   do  jednoho   z  míst  soudní
        příslušnosti,  na která  se odkazuje  v odstavci  1 tohoto
        článku jako na příslušná k rozhodnutí o nároku, avšak před
        takovým   přenesením  žaloby   žalovaný  musí   poskytnout
        dostatečnou  záruku k  zabezpečení úhrady  dle jakéhokoliv
        rozhodnutí, jež může být  později vydáno ve prospěch osoby
        uplatňující nárok na základě její žaloby.
     b) O všech otázkách, které se týkají přiměřenosti záruky nebo
        i záruky   vůbec,  rozhodne   soud  přístavu   nebo  místa
        zadržení.

  3.  V místě,  které není  uvedeno  v  odstavci 1  nebo 2  tohoto
článku,  nemůže být  zahájeno soudní  řízení týkající  se přepravy
zboží  podle této  úmluvy.  Ustanovení  tohoto odstavce  nejsou na
překážku  pravomoci  smluvních  států,   pokud  jde  o  prozatímní
a ochranná opatření.

  4. a) Jestliže  byla  podána  žaloba  u  soudu příslušného podle
        odstavce 1 nebo 2 tohoto  článku nebo jestliže takový soud
        vynesl  rozhodnutí,  nová  žaloba  nemůže  být podána mezi
        týmiž stranami z týchž důvodů, ledaže by rozhodnutí soudu,
        u něhož  byla podána  první žaloba,  nebylo vykonatelné ve
        státě, v němž bylo zahájeno nové řízení.
     b) Pro  účely tohoto  článku nelze  považovat za  podání nové
        žaloby, jestliže bude zahájeno  řízení za účelem zajištění
        výkonu rozhodnutí.
     c) Pro  účely tohoto  článku nelze  považovat za  podání nové
        žaloby,  jestliže  žaloba  bude  přenesena  k jinému soudu
        v tomtéž  státě  nebo  k  soudu  v  jiném  státě v souladu
        s odstavcem 2.a) tohoto článku.

  5. Nehledě na ustanovení  předchozích odstavců je ujednání, jímž
se určuje  místo, kde osoba  uplatňující nárok může  podat žalobu,
učiněné  stranami poté,  co vznikl  nárok podle  smlouvy o námořní
přepravě, platné. 

                               Čl.22

                           Rozhodčí řízení

  1. Za podmínek stanovených v  tomto článku strany mohou stanovit
ujednáním  písemně  potvrzeným,  že  jakýkoliv  spor,  který  může
vzniknout v souvislosti s přepravou  zboží podle této úmluvy, bude
předložen rozhodčímu orgánu.

  2.  Jestliže smlouva  o provozu  lodi nebo  smlouva o nájmu lodi
obsahuje  ustanovení,  že  spory,   které  z  ní  vzniknou,  budou
předloženy  rozhodčímu  řízení,  a  konosament  vydaný  na základě
těchto  smluv  neobsahuje  zvláštní  poznámku  o  tom,  že  takové
ustanovení je závazné pro držitele konosamentu, dopravce se nemůže
dovolávat   takového  ustanovení   proti  držiteli,   který  nabyl
konosamentu v dobré víře.

  3. Rozhodčí řízení na základě volby osoby uplatňující nárok bude
zahájeno v jednom z těchto míst:
a) místo ve státě, na jehož území leží
    i) hlavní   podnikatelské  sídlo   žalovaného,  nebo  jestliže
       neexistuje, obvyklé bydliště žalovaného; nebo
   ii) místo, kde byla uzavřena  smlouva, za podmínky, že žalovaný
       tam  má své  podnikatelské sídlo,  pobočku nebo zastoupení,
       jehož prostřednictvím byla smlouva uzavřena; nebo
  iii) přístav nakládky nebo přístav vykládky; nebo
b) jakékoliv jiné místo, které bylo k tomu účelu určeno v rozhodčí
   doložce nebo smlouvě.

  4. Rozhodce nebo rozhodčí  soud bude postupovat podle ustanovení
této úmluvy.

  5.  Ustanovení odstavců  3 a   4 tohoto  článku se  pokládají za
součást každé rozhodčí doložky nebo smlouvy a jakékoliv ustanovení
takové  doložky nebo  smlouvy, které   s nimi  není v  souladu, je
neplatné a neúčinné.

  6. Nic v tomto článku  se nedotýká platnosti smlouvy o rozhodčím
řízení, které  bylo uzavřeno stranami poté,  co vznikl nárok podle
smlouvy o námořní přepravě. 

                              ČÁST VI.
                      DOPLŇUJÍCÍ USTANOVENÍ

                               Čl.23

                          Smluvní podmínky

  1. Jakákoliv podmínka ve smlouvě o námořní přepravě, konosamentu
nebo  v jakémkoliv  jiném dokumentu,  jenž je  průkazem o  smlouvě
o námořní  přepravě, je  neplatná a  neúčinná v  rozsahu, v  jakém
přímo  nebo nepřímo  odporuje ustanovením  této úmluvy. Neplatnost
takové  podmínky se  nedotýká platnosti  jiných ustanovení smlouvy
nebo dokumentu, jehož je dotyčné ustanovení součástí. Doložka, jíž
se  postupují výhody  pojištění zboží  ve prospěch  dopravce, nebo
jakákoliv podobná doložka je neplatná a neúčinná.

  2. Nehledě na ustanovení odstavce  1 tohoto článku dopravce může
zvýšit svou odpovědnost a své povinnosti podle této úmluvy.

  3. Jestliže  je vydán konosament  nebo jakýkoliv jiný  dokument,
jenž je průkazem o námořní přepravě, musí obsahovat prohlášení, že
přeprava se  řídí ustanoveními této  úmluvy, která činí  neplatnou
jakoukoliv  podmínku,   která  se  od  nich   odchyluje  ke  škodě
odesílatele nebo příjemce.

  4. Jestliže  osoba uplatňující nárok  týkající se zboží  utrpěla
ztrátu následkem podmínky, která je neplatná a neúčinná na základě
tohoto  článku  nebo  následkem  opominutí  prohlášení,  o němž se
zmiňuje odstavec 3 tohoto článku, dopravce musí poskytnout náhradu
v požadovaném rozsahu, aby osobě uplatňující nárok byla poskytnuta
náhrada v souladu s ustanoveními  této úmluvy za ztrátu zboží nebo
jeho poškození, jakož i za  opožděné dodání zboží. Mimoto dopravce
musí nahradit  náklady, které vznikly osobě  uplatňující nárok při
výkonu jejího  práva, za podmínky,  že náklady vzniklé  v důsledku
žaloby, na  niž se vztahuje předchozí  ustanovení, mají být určeny
v souladu s právním řádem státu, kde bylo zahájeno řízení. 

                               Čl.24

                          Společná havárie

  1. Nic v  této úmluvě nebrání tomu, aby  bylo použito ustanovení
smlouvy o námořní přepravě  nebo vnitrostátního práva upravujícího
rozvrh společné havárie.

  2.  S  výjimkou  článku  20  ustanovení  této úmluvy týkající se
odpovědnosti dopravce  za ztrátu zboží nebo  jeho poškození rovněž
určují, zda  příjemce může odepřít  příspěvek do společné  havárie
a odpovědnost   dopravce   nahradit   příjemci   škodu  za  takový
poskytnutý příspěvek nebo za uhrazenou odměnu za záchranu. 

                               Čl.25

                       Jiné mezinárodní úmluvy

  1. Tato  úmluva neupravuje práva a  povinnosti dopravce, dalšího
dopravce a  jejich zaměstnanců a  zmocněnců, které byly  stanoveny
v mezinárodních úmluvách nebo  vnitrostátním právem vztahujícím se
na omezení odpovědnosti vlastníků námořních lodí.

  2.  Ustanovení článků  21 a   22 této  úmluvy nebrání,  aby bylo
použito kogentních ustanovení  jakékoliv jiné mnohostranné úmluvy,
která  k  datu  této  úmluvy  již  nabyla účinnosti, týkajících se
otázek  upravených  v  uvedených  článcích,  za  podmínky, že spor
vznikne  výlučně mezi  stranami,  které  mají své  hlavní obchodní
sídlo  ve  státech,  které  jsou  členy  takové jiné úmluvy. Tento
odstavec  se  však  nedotýká  použití  odstavce  4  článku 22 této
úmluvy.

  3. Žádná  odpovědnost nevzniká podle  ustanovení této úmluvy  za
škodu způsobenou jadernou nehodou, jestliže provozovatel jaderného
zařízení odpovídá za takovou škodu:
a) buď podle Pařížské úmluvy z 29. července 1960 o odpovědnosti za
   škody způsobené  třetím osobám v  oblasti jaderné energie,  jak
   byla  upravena Dodatkovým  protokolem  z  28. ledna  1964, nebo
   podle  Vídeňské  úmluvy  z  21.  května  1963  o občanskoprávní
   odpovědnosti za jaderné škody; nebo
b) na  základě  vnitrostátního  práva  upravujícího odpovědnost za
   takovou  škodu, za  předpokladu, že  takové právo  je ve  všech
   směrech stejně  příznivé pro osoby, které  mohou utrpět takovou
   škodu, jako Pařížská nebo Vídeňská úmluva.

  4. Žádná  odpovědnost nevzniká podle  ustanovení této úmluvy  za
ztrátu  nebo  poškození  nebo  opožděné  dodání  zavazadel, za něž
dopravce   odpovídá  podle   jakékoliv  mezinárodní   úmluvy  nebo
vnitrostátního  práva týkajících  se námořní  přepravy cestujících
a jejich zavazadel.

  5. Nic z  toho, co je obsaženo v  této úmluvě, nebrání smluvnímu
státu, aby použil jakékoliv jiné  mezinárodní úmluvy, která k datu
této  úmluvy již  nabyla platnosti   a jíž  se závazně  použije na
smlouvy  o   přepravě  zboží  zásadně   prováděné  jiným  způsobem
přepravy,  než  je  námořní  přeprava.  Tohoto  ustanovení se také
použije na pozdější revizi nebo změnu takové mezinárodní úmluvy. 

                               Čl.26

                         Zúčtovací jednotka

  1. Zúčtovací jednotka,  o níž je zmínka v  článku 6 této úmluvy,
je  zvláštním  právem  čerpání,  jak  bylo definováno Mezinárodním
měnovým fondem. Částky  zmíněné v článku 6 se  převedou na národní
měnu státu podle hodnoty takové měny  k datu rozsudku nebo k datu,
které  bylo stranami  dohodnuto. Podle  podmínek zvláštního  práva
čerpání  hodnota národní  měny  smluvního  státu, který  je členem
Mezinárodního měnového  fondu, se vypočítává  v souladu s  metodou
hodnocení   skutečně   používanou   Mezinárodním   měnovým  fondem
k příslušnému datu  pro jeho vlastní operace  a transakce. Hodnota
národní  měny podle  podmínek zvláštního  práva čerpání  smluvního
státu,  který   není  členem  Mezinárodního   měnového  fondu,  se
vypočítává způsobem určeným tímto státem.

  2.  Nicméně  státy,  které  nejsou  členy Mezinárodního měnového
fondu a  jejich právní řád  nedovoluje použít ustanovení  odstavce
1 tohoto  článku, mohou  v době  podpisu nebo  v době  ratifikace,
přijetí, schválení nebo přístupu  nebo kdykoliv později prohlásit,
že limit  odpovědnosti stanovený v  této úmluvě bude  stanoven pro
použití na  jejich území takto:  12 500 peněžních  jednotek za kus
nebo  jinou přepravní  jednotku  nebo  37,5 peněžních  jednotek za
kilogram hrubé hmotnosti zboží.

  3. Peněžní jednotka uvedená v  odstavci 2 tohoto článku odpovídá
šedesáti pěti a půl miligramu  zlata při ryzosti devětset tisícin.
Přepočet částek zmíněných v odstavci  2 do národní měny se provádí
podle vnitrostátního práva příslušného státu.

  4. Výpočet uvedený v poslední větě odstavce 1 a přepočet uvedený
v odstavci  3  tohoto  článku  se  provádí  takovým  způsobem, aby
vyjadřoval  v národní  měně smluvního  státu, pokud  je to  možné,
tutéž reálnou hodnotu jako částky v článku 6, jak je tam vyjádřena
v zúčtovacích  jednotkách.  Smluvní  státy  musí sdělit depozitáři
jejich způsob výpočtu  v souladu s odstavcem 1  tohoto článku nebo
případně výsledky  přepočtu zmíněného v  odstavci 3 tohoto  článku
v době podpisu, nebo když budou  ukládat své listiny o ratifikaci,
přijetí,  schválení  nebo  přístupu  nebo  když  využijí  pro sebe
možnosti dané v odstavci 2 tohoto článku a kdykoliv dojde ke změně
ve způsobu takového výpočtu nebo ve výsledcích takového přepočtu. 

                              ČÁST VII.
                      ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ

                               Čl.27

                              Depozitář

  Generální tajemník Organizace spojených národů je tímto určen za
depozitáře této úmluvy. 

                               Čl.28

           Podpis, ratifikace, přijetí, schválení, přístup

  1. Tuto  úmluvu mohou podepsat  všechny státy do  30. dubna 1979
v sídle Organizace spojených národů v New Yorku.

  2.  Tato  úmluva  podléhá  ratifikaci,  přijetí  nebo  schválení
signatářských států.

  3.  Po 30.  dubnu 1979  k této  úmluvě mohou  přistoupit všechny
státy, které nejsou signatářskými státy.

  4.  Listiny o  ratifikaci, přijetí,  schválení a  přístupu budou
uloženy u generálního tajemníka Organizace spojených národů. 

                               Čl.29

                               Výhrady

  K této úmluvě nesmějí být činěny žádné výhrady. 

                               Čl.30

                          Nabytí platnosti

  1. Tato úmluva nabude platnosti prvního dne měsíce následujícího
po  uplynutí   jednoho  roku  od  data   uložení  dvacáté  listiny
o ratifikaci, přijetí, schválení nebo přístupu.

  2. Pro každý stát, který se stane smluvním státem této úmluvy po
datu uložení dvacáté listiny o ratifikaci, přijetí, schválení nebo
přístupu,  tato   úmluva  nabude  platnosti   prvního  dne  měsíce
následujícího  po  uplynutí  jednoho  roku  po  uložení  příslušné
listiny z pověření tohoto státu.

  3. Každý  smluvní stát musí  používat ustanovení této  úmluvy na
smlouvy o  námořní přepravě, které  byly uzavřeny počínaje  datem,
kdy tato  úmluva vstoupila v platnost  pro tento stát, a  po tomto
datu. 

                               Čl.31

                        Výpověď jiných úmluv

  1. Jakmile se stane smluvní stranou této úmluvy kterýkoliv stát,
který  je  stranou  Mezinárodní   úmluvy  o  sjednocení  některých
pravidel ve  věci konosamentů podepsané  v Bruselu 25.  srpna 1924
(Úmluva  1924), musí  notifikovat belgické  vládě jako  depozitáři
Úmluvy  1924 svou  výpověď uvedené  Úmluvy a  přitom prohlásit, že
výpověď  bude  platná  od  data,  kdy  tato  úmluva  pro ně nabude
platnost.

  2. Jakmile  tato úmluva nabude platnost  podle odstavce 1 článku
30,  depozitář  této  úmluvy  musí  oznámit  belgické  vládě  jako
depozitáři  Úmluvy 1924  datum takového  nabytí platnosti  a názvy
smluvních států, pro něž Úmluva nabyla platnost.

  3. Ustanovení  odstavců 1 a  2 tohoto článku  se použijí obdobně
pro smluvní  státy Protokolu podepsaného  23. února 1968,  jímž se
mění Mezinárodní  úmluva o sjednocení  některých pravidel ve  věci
konosamentů podepsaná v Bruselu 25. srpna 1924.

  4. Nehledě na  článek 2 této úmluvy pro  účely odstavce 1 tohoto
článku smluvní stát může, jestliže  to pokládá za žádoucí, odložit
výpověď  Úmluvy  1924  pozměněné  Protokolem  z  roku 1968 nejvýše
o dobu pěti let od nabytí platnosti této úmluvy. V takovém případě
bude   notifikovat  belgické   vládě  svůj   úmysl.  Během  tohoto
přechodného období  však musí používat  vůči smluvním státům  tuto
úmluvu s vyloučením jakékoliv jiné. 

                               Čl.32

                           Revize a změna

  1. Na  žádost alespoň jedné třetiny  smluvních států této úmluvy
depozitář svolá  konferenci smluvních států za  účelem revize nebo
změny Úmluvy.

  2.  O jakékoliv  listině o  ratifikaci, přijetí,  schválení nebo
přístupu uložené po tom, co  změna této úmluvy nabyla platnost, se
má za to, že se vztahuje na Úmluvu, jak byla změněna. 

                               Čl.33

   Revize výše omezení a zúčtovací jednotky nebo peněžní jednotky

  1.  Nehledě  na  ustanovení  článku  32  depozitář  svolá  podle
odstavce 2  tohoto článku konferenci pouze  za účelem změny částky
stanovené  v článku  6 a  v odstavci  2 článku  26 nebo  za účelem
nahrazení obou jednotek definovaných v  odstavcích 1 a 3 článku 26
nebo  kterékoliv  z  nich  jinými  jednotkami.  Změna  částek bude
provedena pouze z důvodu významné změny v jejich skutečné hodnotě.

  2.  Depozitář svolá  revizní  konferenci,  jestliže o  to požádá
nejméně jedna čtvrtina smluvních států.

  3.   Jakékoliv   rozhodnutí    konference   musí   být   učiněno
dvoutřetinovou většinou zúčastněných  států. Depozitář sdělí změnu
všem smluvním státům za účelem  jejího přijetí a všem signatářským
státům této úmluvy k informaci.

  4. Jakákoliv schválená změna nabude platnosti prvního dne měsíce
následujícího  po uplynutí  jednoho roku  po tom,  co byla přijata
dvěma  třetinami smluvních  států. Přijetí  se uskuteční  uložením
příslušné oficiální listiny u depozitáře.

  5. Poté,  co změna nabyla  platnost, smluvní stát,  který přijal
změnu,  je oprávněn  používat Úmluvu  ve změněném  znění ve  svých
vztazích se  smluvními státy, které  do šesti měsíců  po schválení
změny neoznámily depozitáři, že nejsou vázány touto změnou.

  6.  O jakékoliv  listině o  ratifikaci, přijetí,  schválení nebo
přístupu uložené poté, co změna této úmluvy nabyla platnost, se má
za to, že se týká Úmluvy, jak byla změněna. 

                               Čl.34

                               Výpověď

  1.  Smluvní stát  může kdykoliv  vypovědět tuto  úmluvu písemným
oznámením adresovaným depozitáři.

  2. Výpověď se stane platnou  prvního dne měsíce následujícího po
uplynutí  jednoho  roku  poté,   co  depozitář  obdržel  oznámení.
Jestliže  je  v  oznámení  uvedena  delší  doba,  výpověď se stane
platnou po  uplynutí takové delší doby  poté, co depozitář obdržel
výpověď.

  Dáno  v Hamburku  tento třicátý  první den  března roku tisícího
devítistého   sedmdesátého  osmého   v  jednom   originále,  jehož
anglický, arabský, čínský, francouzský,  ruský a španělský text je
stejně autentický.
  Na  důkaz  toho  podepsaní  zplnomocněnci,  kteří  byli náležitě
pověřeni svými příslušnými vládami, podepsali tuto úmluvu.