64/1932
                         ÚMLUVA A STATUT
       o mezinárodním režimu námořních přístavů, podepsané
                 v Ženevě dne 9. prosince 1923.

                JMÉNEM REPUBLIKY ČESKOSLOVENSKÉ.

                Jménem republiky Československé,
Německa,  Belgie, Brasilie,  Velké  Britanie  (s Novým  Zélandem a
Indií),  Bulharska,  Chile,  Dánska,  Španělska,  Estonska, Řecka,
Maďarska, Italie, Japonska, Litevska, Norska, Nizozemí, Salvadoru,
Království Srbů, Chorvatů a  Slovinců, Siamu, Švédska, Švýcarska a
                            Uruguaye
         byla sjednána tato Úmluva se Statutem, přílohou
                      a podpisovým zápisem:

                           (Překlad.)

                         Úmluva a Statut
                 o mezinárodním režimu námořních
                            přístavů.

     Německo,  Belgie, Brasilie,  Říše Britská  (s Novým  Zélandem
a Indií),  Bulharsko, Chile,  Dánsko, Španělsko,  Estonsko, Řecko,
Maďarsko,  Italie,  Japonsko,  Litva,  Norsko, Nizozemí, Salvador,
Království  Srbů, Chorvatů  a Slovinců,  Siam, Švédsko, Švýcarsko,
Československo a Uruguay,

     přejíce  si  zajistiti  v  míře  co  možná  největší  svobodu
dopravy,  o níž  jedná článek  23 e)  Úmluvy o Společnosti národů,
zaručujíce   v   námořních    přístavech,   podléhajících   jejich
svrchovanosti  nebo pravomoci,  pro potřeby  mezinárodního obchodu
rovné  nakládání s  loďmi všech  smluvních států,  jejich zbožím a
cestujícími;

     jsouce toho názoru, že nejlepší způsob k dosažení tohoto cíle
jest  sjednání všeobecné  mezinárodní úmluvy,  k níž  může později
přistoupiti co možná největší počet států;

     majíce na zřeteli, že konference, jež se sešla 10. dubna 1922
v Janově, žádala v resoluci zaslané příslušným orgánům Společnosti
národů se  souhlasem Rady a  Shromáždění Společnosti, aby  byly co
nejdříve  sjednány  a  v  účinnost  uvedeny  mezinárodní  úmluvy o
dopravním režimu, o nichž jednají mírové smlouvy, a že článek 379.
Versaillesské smlouvy  a jemu odpovídající  články ostatních smluv
zamýšlely  vypracování  všeobecné  úmluvy  o  mezinárodním  režimu
přístavním;

     přijavše  pozvání Společnosti  národů k  účasti na konferenci
shromážděné v Ženevě dne 15. listopadu 1923;

     jsouce  starostlivy toho,  aby uvedly  v účinnost  ustanovení
přijatého  tam statutu,  platného pro  mezinárodní režim námořních
přístavů,  a sjednaly  k  tomu  cíli všeobecnou  úmluvu, jmenovaly
Vysoké smluvní strany svými plnomocníky:

                     President Německé říše:
                   pana Gottfrieda Aschmanna,
                  generálního konsula v Ženevě;

                  Jeho Veličenstvo král Belgů:
                       p. Xavera Neujeana,
        belgického ministra železnic, námořnictva, pošt,
        telegrafů a telefonů, delegáta na druhé všeobecné
                konferenci dopravní a transitní;

                  President republiky Spojených
                       Států Brasilských:
                      p. komandanta-majora
                     E. Leitao de Carvalho,
     důstojníka hlavního štábu, profesora na škole hlavního
            štábu v Rio de Janeiro, delegáta na druhé
           všeobecné konferenci dopravní a transitní,

                                a

                p. Eliseu da Fonseca Montarroyos,
          člena poradní a technické komise pro dopravu
        a transit, delegáta na druhé všeobecné konferenci
                      dopravní a transitní;

                 Jeho Veličenstvo král Spojeného
                   království Velké Britanie a
               Irska i britských zámořských držav,
                         císař Indický:

                 Sira Huberta Llewellyna Smitha,
         K. C. B., hlavního národohospodářského poradce
           britské vlády, delegáta na druhé všeobecné
                konferenci dopravní a transitní;

                   Za Dominium Novozélandské:
                  Ctihodného Sira James Allena,
         k. C. B., vysokého komisaře pro Nový Zéland ve
                      Spojeném království;

                            Za Indii:
           Velectihodného lorda Hardinge of Penshurst,
     K. G., G. C. B., G. C. S. I., G. C. M. G., G. C. I. E.,
          G. C. V. O., I. S. O., tajného radu, bývalého
                místokrále, bývalého velvyslance;

                 Jeho Veličenstvo král Bulharů:
                         p. D. Mikoffa,
                   chargé d'affaires v Bernu;

                  President republiky Chilské:
                   p. Františka Rivase Vicunu,
         mimořádného vyslance a zplnomocněného ministra
     u švýcarské Spolkové rady, u presidenta Československé
           republiky, u presidenta republiky Rakouské
       a u Jeho Jasné Výsosti říšského správce Maďarského,
         delegáta na druhé všeobecné konferenci dopravní
                          a transitní;

                  Jeho Veličenstvo král Dánský:
                    p. P. A. Holck-Coldinga,
        přednostu odboru v ministerstvu veřejných prací,
         člena poradní a technické komise pro dopravu a
         transit, delegáta na druhé všeobecné konferenci
                      dopravní a transitní;

                      Jeho Veličenstvo král
                           Španělský:
               p. Guillermo Brockmanna y Abarzuza,
       generálního inspektora silnic, průplavů a přístavů,
         člena poradní a technické komise pro dopravu a
         transit, delegáta na druhé všeobecné konferenci
                      dopravní a transitní;

                  President republiky Estonské:
                     p. Karla Roberta Pustu,
         mimořádného vyslance a zplnomocněného ministra
        u presidenta republiky Francouzské, člena poradní
       a technické komise pro dopravu a transit, delegáta
       na druhé všeobecné konferenci dopravní a transitní;

                  Jeho Veličenstvo král Helénů:
                         p. A. Politise,
       technického delegáta řecké vlády v Paříži, delegáta
       na druhé všeobecné konferenci dopravní a transitní,

                                a

                    p. Dimitrije G. Phocase,
        fregatního kapitána řeckého námořnictva, delegáta
       na druhé všeobecné konferenci dopravní a transitní;

                    Jeho Jasná Výsost říšský
                        správce Maďarský:
                      p. Emila de Waltera,
        ministerského radu v král. maďarském ministerstvu
         zahraničních věcí, delegáta na druhé všeobecné
                konferenci dopravní a transitní;

                 Jeho Veličenstvo král Italský:
                        p. Pavla Bignami,
       bývalého státního podtajemníka, bývalého poslance,
         delegáta na druhé všeobecné konferenci dopravní
                          a transitní;

                     Jeho Veličenstvo císař
                            Japonský:
                         p. S. Okuyamu,
       velvyslaneckého radu, zástupce ředitele japonského
       úřadu při Společnosti národů v Paříži, delegáta na
        druhé všeobecné konferenci dopravní a transitní;

                  President republiky Litevské:
                       p. C. Dobkeviciuse,
        radu litevského vyslanectví v Paříži, delegáta na
        druhé všeobecné konferenci dopravní a transitní;

                  Jeho Veličenstvo král Norský:
                       p. Gabriela Smitha,
         delegáta na druhé všeobecné konferenci dopravní
                          a transitní;

                    Její Veličenstvo královna
                           Nizozemská:
               p. Jonkheera W. J. M. van Eysinga,
       profesora na universitě v Leydenu, člena poradní a
        technické komise pro dopravu a transit, delegáta
       na druhé všeobecné konferenci dopravní a transitní;

                President republiky Salvadorské:
                       p. J. G. Guerrera,
         mimořádného vyslance a zplnomocněného ministra
     u presidenta republiky Francouzské a u Jeho Veličenstva
          krále Italského, delegáta na druhé všeobecné
                konferenci dopravní a transitní;

                   Jeho Veličenstvo král Srbů,
                      Chorvatů a Slovinců:
                       p. B. Voukovitche,
       ředitele státních drah, delegáta na druhé všeobecné
                konferenci dopravní a transitní;

                 Jeho Veličenstvo král Siamský:
                  p. Phya Sanpakitche Preechu,
         mimořádného vyslance a zplnomocněného ministra
          u Jeho Veličenstva krále Španělského a u Jeho
    Veličenstva krále Italského, delegáta na  druhé všeobecné
                konferenci dopravní a transitní;

                 Jeho Veličenstvo král Švédský:
                      p. barona Alströmera,
         mimořádného vyslance a zplnomocněného ministra
                   u Švýcarské Spolkové rady;

                    Švýcarská spolková rada:
                   p. doktora Roberta Herolda,
        ředitele oddělení železnic spolkového odboru pro
       pošty a železnice, člena poradní a technické komise
       pro dopravu a transit, delegáta na druhé všeobecné
                konferenci dopravní a transitní;

               President republiky Československé:
                         p. J. Dvořáčka,
               zplnomocněného ministra a přednostu
             národohospodářského odboru ministerstva
                       zahraničních věcí;

                       President republiky
                           Uruguajské:
                p. Benjamina Fernandeze y Medina,
         mimořádného vyslance a zplnomocněného ministra
         u Jeho Veličenstva krále Španělského, předsedu
        poradní a technické komise pro dopravu a transit;

     kteří,  vyměnivše  své  plné  moci,  jež  shledali  v dobré a
náležité formě, dohodli se takto:

                               Čl.1

     Smluvní  státy prohlašují,  že přijímají  připojený statut  o
mezinárodním   režimu  námořních   přístavů,  usnesený   na  druhé
všeobecné konferenci dopravní a  transitní, která se shromáždila v
Ženevě 15. listopadu 1923.

     Tento statut  bude považován za  nerozlučitelnou součást této
úmluvy.  V  důsledku  toho  prohlašují  státy,  že  berou  na sebe
povinnosti a závazky  tohoto statutu v mezích a  za podmínek v něm
uvedených. 

                               Čl.2

     Tato   úmluva  nedotýká   se  nikterak   práv  a   povinností
vyplývajících z ustanovení mírové smlouvy, podepsané dne 28.června
1919 ve  Versailles, nebo z ustanovení  ostatních obdobných smluv,
pokud jde o  mocnosti tyto smlouvy podepsavší neb  z nich prospěch
mající. 

                               Čl.3

     Tato  úmluva, jejíž  oba  texty  francouzský i  anglický jsou
stejně  autentické,  bude  míti  dnešní  datum  a  může býti až do
31.  října 1924  podepsána každým  státem zastoupeným  na ženevské
konferenci,  každým  členem  Společnosti  národů  a každým státem,
jemuž Rada Společnosti národů k tomu účeli zašle jeden výtisk této
úmluvy. 

                               Čl.4

     Tato  úmluva  bude  ratifikována.  Ratifikační  listiny budou
odevzdány  generálnímu tajemníku  Společnosti národů,  jenž oznámí
jejich  převzetí   všem  státům  úmluvu   podepsavším  neb  k   ní
přistoupivším. 

                               Čl.5

     Po  1. listopadu  1924 může  k této  úmluvě přistoupiti každý
stát  zastoupený na  konferenci zmíněné  v článku  1., každý  člen
Společnosti  národů a  každý stát,  jemuž Rada  Společnosti národů
zaslala za tím účelem výtisk úmluvy.

     Přistoupení toto bude provedeno listinou zaslanou generálnímu
tajemníku  Společnosti národů  k uložení  v archivu  sekretariátu.
Generální  tajemník zpraví  o  tomto  uložení ihned  všechny státy
úmluvu podepsavší neb k ní přistoupivší. 

                               Čl.6

     Tato úmluva nabude účinnosti  teprve, až bude ratifikována ve
jménu pěti  států. Dnem účinnosti bude  devadesátý den po převzetí
páté ratifikace generálním  tajemníkem Společnosti národů. Později
počne  tato úmluva  míti účinnost,  pokud jde  o tu kterou stranu,
devadesátým dnem  po převzetí ratifikační  listiny neb oznámení  o
přístupu.

     V  souhlase s  ustanoveními článku  18. Úmluvy  o Společnosti
národů generální  tajemník zapíše tuto úmluvu  do rejstříku v den,
kdy vstoupí v účinnost. 

                               Čl.7

     Generální  tajemník Společnosti  národů povede,  přihlédaje k
článku  9.,  zvláštní  záznam  o  tom,  které  strany  tuto úmluvu
podepsaly  nebo  ratifikovaly,  které  k  ní  přistoupily  neb  ji
vypověděly. Tento  záznam bude stále  vyložen k nahlédnutí  členům
Společnosti a bude uveřejňován co nejčastěji podle pokynů Rady. 

                               Čl.8

     S výhradou  ustanovení článku 2. této  úmluvy může  býti tato
úmluva vypovězena  kteroukoli ze stran po  uplynutí lhůty pěti let
ode dne, kdy  nabyla pro tuto stranu účinnosti.  Výpověď bude dána
ve  formě   písemného  oznámení  řízeného   generálnímu  tajemníku
Společnosti  národů.  Opis  tohoto  oznámení  uvědomující  všechny
ostatní strany  o dni, kterého  bylo přijato, bude  jim generálním
tajemníkem ihned zaslán.

     Výpověď  počne   účinkovati  za  rok   ode  dne,  kdy   došla
generálního tajemníka, a  bude míti účinek jen pro  stát, který ji
oznámil. 

                               Čl.9

     Každý stát, který tuto úmluvu  podepsal nebo k ní přistoupil,
může prohlásiti  buď při podpisu  nebo při ratifikaci  či přístupu
k úmluvě, že přijetí této úmluvy nezavazuje buď žádné nebo některé
z jeho   protektorátů,  kolonií,   držav  neb   území  zámořských,
podléhajících  jeho svrchovanosti  nebo pravomoci,  a může později
k ní  přistoupiti   v  souhlasu  s  článkem   5.  odděleně  jménem
kteréhokoliv  z  těchto  protektorátů,  kolonií,  držav nebo území
zámořských vyjmutých tímto prohlášením.

     Výpověď  může   rovněž  býti  dána   odděleně  za  kterýkoliv
protektorát,  kolonii,  državu  nebo  území  zámořské; pro takovou
výpověď platí ustanovení článku 8. 

                               Čl.10

     Revise  této  úmluvy  může  býti  požadována  kdykoliv jednou
třetinou smluvních států.

     Čemuž  na svědomí  podepsali výše  jmenovaní plnomocníci tuto
úmluvu.

     Dáno   v  Ženevě,   dne  devátého   prosince  roku   tisícího
devítistého  dvacátého třetího  v jediném  výtisku, který  zůstane
uložen v archivu sekretariátu Společnosti národů.

NĚMECKO
                 GOTTFRIED ASCHMANN

BELGIE
                 XAVIER NEUJEAN

BRASILIE
                 E. LEITAO DE CARVALHO
                 E. MONTARROYOS

BRITSKÁ ŘÍŠE
                 H. LLEWELLYN SMITH

NOVÝ ZÉLAND
                 J. ALLEN

INDIE
                 HARDINGE OF PENSHURST

BULHARSKO
                 D. MIKOFF

CHILE
                 FRANCISCO RIVAS VICUNA

DÁNSKO
                 A. HOLCK-COLDING

ŠPANĚLSKO
                 S výhradou  práva o vystěhovalectví  podle článku
                 12. (dvanáctého) tohoto statutu.
                 GMO. BROCKMANN

ESTONSKO
                 C. R. PUSTA

ŘECKO
                 A. POLITIS   D. G. PHOCAS
                 S výhradou práva o vystěhovalectví podle
                 článku 12. (dvanáctého) tohoto statutu.

                                   A. P. D. Ph.

MAĎARSKO
                 WALTER

ITALIE
                 S výhradou práva o vystěhovalectví podle
                 čl. 12. (dvanáctého) tohoto statutu.
                 PAOLO BIGNAMI

JAPONSKO
                 S. OKUYAMA

LITVA
                 S výhradou práva o vystěhovalectví podle
                 čl. 12 (dvanáctého) tohoto statutu.
                 DOBKEVICIUS

NORSKO
                 GABRIEL SMITH

NIZOZEMÍ
                 V. EYSINGA
                 s vyloučením zámořských území, Nizozemské
                 Indie, Surinamu a Curacaa.

SALVADOR
                 J. GUSTAVO GUERRERO

KRÁLOVSTVÍ SRBŮ, CHORVATŮ A SLOVINCŮ
                 S výhradou práva o vystěhovalectví podle
                 čl. 12 (dvanáctého) tohoto statutu.
                 B. VOUKOVITCH

SIAM
                 PHYA SANPAKITCH PREECHA

ŠVÉDSKO
                 ALSTRÖMER

ŠVÝCARSKO
                 HEROLD

ČESKOSLOVENSKO
                 S výhradou práva o vystěhovalectví podle
                 čl. 12 (dvanáctého) tohoto statutu.
                 J. DVOŘÁČEK

URUGUAY
                 B. FERNANDEZ Y MEDINA 

                               Statut.

                               Čl.1

     Námořními  přístavy  ve  smyslu  tohoto  statutu  rozumějí se
přístavy   navštěvované  normálně   námořními  loďmi   a  sloužící
zahraničnímu obchodu. 

                               Čl.2

     Za  podmínky  vzájemnosti  a  s  výhradou  obsaženou v prvním
odstavci  článku 8.  zavazuje se  každý smluvní  stát nakládati  v
námořních   přístavech  podléhajících   jeho  svrchovanosti   nebo
pravomoci  s loďmi  každého jiného  smluvního státu  stejně jako s
vlastními nebo jako s loďmi kteréhokoliv jiného státu, pokud jde o
svobodný  přístup  do  přístavu,  jeho  používání  a úplné užívání
výhod, jež poskytuje lodím, jejich zboží a cestujícím pro plavbu a
obchodní podnikání.

     Takto  stanovená  rovnost  nakládání  bude  se  vztahovati na
výhody  všeho  druhu  jako  přidělení  pevných  míst  na  nábřeží,
zařízení nakládací a vykládací, jakož  i na dávky a poplatky všeho
druhu  vybírané  ve  jménu  neb  na  účet  vlády, veřejných úřadů,
koncesionářů nebo podniků všeho druhu. 

                               Čl.3

     Ustanovení  předchozího  článku  nikterak  neomezují  svobody
příslušných   úřadů  námořního   přístavu  činiti   opatření,  jež
pokládají  za vhodná  pro dobrou  správu přístavu,  jen když  tato
opatření jsou v souhlasu se zásadou rovného nakládání vymezenou ve
jmenovaném článku. 

                               Čl.4

     Všechny  dávky  a  poplatky  vybírané  za používání námořních
přístavů musí býti řádně uveřejněny dříve než vejdou v platnost.

     Totéž platí o řádech policejních a provozních.

     V  každém  námořním  přístavě  bude  míti  přístavní správa k
použití  zájemníků  sbírku  platných  dávek  a  poplatků,  jakož i
policejních a provozních řádů. 

                               Čl.5

     Při  stanovení  a  vybírání   celních  neb  podobných  dávek,
místních  dávek  potravních  neb  spotřebních,  jakož i vedlejších
poplatků  vybíraných  při  dovozu  neb  vývozu  zboží přes námořní
přístavy podléhající svrchovanosti nebo pravomoci smluvních států,
nebude  nikterak brán  zřetel na  vlajku lodi,  takže nebude činěn
žádný  rozdíl na  úkor  vlajky  kteréhokoliv smluvního  státu mezi
vlajkou  tohoto státu  a vlajkou  státu, jehož  svrchovanosti nebo
pravomoci  přístav  podléhá,   nebo  vlajkou  kteréhokoliv  jiného
státu. 

                               Čl.6

     Aby  zásada  o  rovném   nakládání  v  námořních  přístavech,
obsažená  v článku  2., se  nestala v  praksi bezúčinnou zavedením
jiných  rozlišovacích  opatření,  učiněných  proti lodím některého
smluvního státu,  používajícím těchto přístavů,  zavazuje se každý
smluvní  stát  prováděti  ustanovení  článku  4.,  20.,  21. a 22.
Statutu připojeného k Úmluvě o mezinárodním režimu na železnicích,
podepsané v Ženevě 9. prosince 1923, pokud se tyto články vztahují
na dopravu zásilek pocházejících z námořního přístavu neb určených
do něho, ať je dotyčný  smluvní stát smluvní stranou řečené Úmluvy
o mezinárodním režimu na železnicích  či nikoliv. Tyto články musí
býti  vykládány  souhlasně  s  ustanoveními  podpisového protokolu
řečené úmluvy. (Viz přílohu.) 

                               Čl.7

     Cla  vybíraná  v  kterémkoli  námořním přístavu, podléhajícím
svrchovanosti  nebo  pravomoci  některého smluvního státu, nemohou
býti  vyšší cel  vybíraných na  ostatních celních  hranicích téhož
státu  ze zboží  téhož druhu  a téhož  původu neb  určení, leč  by
výjimečné  důvody,  založené  zejména  na  zvláštních  okolnostech
zeměpisných, hospodářských a technických, ospravedlňovaly výjimku.

     Jestliže z výjimečných důvodů  výše vytčených některý smluvní
stát poskytne  zvláštní celní výhody  na jiných cestách  pro dovoz
nebo vývoz zboží, nepoužije toho jako prostředku k nespravedlivému
rozlišování na úkor dovozu nebo  vývozu přes námořní přístavy, jež
jsou pod jeho svrchovaností nebo pravomocí. 

                               Čl.8

     Každý ze  smluvních států vyhražuje  si možnost, když  to byl
diplomatickou cestou  oznámil, zastaviti výhodu  rovného nakládání
vůči každé lodi  státu, který by v některém  přístavu, jsoucím pod
jeho svrchovaností  neb pravomocí, skutečně  neprováděl ustanovení
tohoto statutu  vůči lodím onoho  smluvního státu, jejich  zboží a
cestujícím.

     V  případě,  že  bude  použito  opatření předešlého odstavce,
budou oba  státy, jak ten,  který dal k  tomu podnět, tak  i onen,
který bude  opatřením postižen, míti  právo obrátiti se  k Stálému
dvoru  mezinárodní  spravedlnosti  se  žádostí  svědčící kanceláři
dvoru; soudní dvůr rozhodne ve zkráceném řízení.

     Každý smluvní stát má však možnost prohlásiti při podpisu neb
ratifikaci  této  úmluvy,  že  se  vzdává  práva použíti opatření,
obsažených  v prvním  odstavci tohoto  článku, vůči  všem ostatním
smluvním státům, které by učinily stejné prohlášení. 

                               Čl.9

     Tento statut netýká se nikterak námořní plavby pobřežní. 

                               Čl.10

     Každý  smluvní  stát  vyhražuje  si  právo  zaříditi ve svých
námořních  přístavech  vlečnou  službu,  jak  uzná  za  vhodné,  s
podmínkou, že budou zachovávána ustanovení článků 2. a 4. 

                               Čl.11

     Každý smluvní  stát vyhražuje si právo  zaříditi neb upraviti
lodivodní službu, jak uzná za vhodné.

     Bude-li lodivodství povinným, budou  sazby a výkony podrobeny
ustanovením  článků  2.  a  4.,  avšak  každý  smluvní  stát  může
osvoboditi  ony své  příslušníky, kteří  splní stanovené technické
podmínky, od povinnosti vzíti si lodivodu. 

                               Čl.12

     Každý smluvní  stát bude míti možnost  prohlásiti při podpisu
neb ratifikaci této úmluvy, že  si vyhražuje právo omeziti dopravu
vystěhovalců v souhlase  se svým zákonodárstvím a řídě  se při tom
dle možnosti zásadami tohoto statutu, na lodi, jimž udělí zvláštní
osvědčení, že vyhovují podmínkám vyžadovaným tímto zákonodárstvím.

     Lodi k dopravě vystěhovalců oprávněné budou požívati ve všech
námořních přístavech veškerých výhod v tomto statutu uvedených. 

                               Čl.13

     Tento  statut   vztahuje  se  na   všechny  lodi,  ať   patří
soukromníkům neb veřejným společnostem či státu.

     Avšak  netýká se  nijak  lodí  válečných ani  policejních neb
kontrolních,  ani  všeobecně  lodí  vykonávajících  z  jakéhokoliv
titulu  veřejnou moc,  ani všech  jiných lodí  sloužících výhradně
účelům sil námořních, vojenských neb leteckých některého státu. 

                               Čl.14

     Tento statut netýká se nijak  ani lodí rybářských ani výtěžku
jejich rybolovu. 

                               Čl.15

     Udělí-li některý smluvní stát  jinému státu smlouvou, úmluvou
neb  dohodou určitá  práva v  blíže vymezeném  pásmu některého  ze
svých  námořních  přístavů  za  účelem  ulehčení  transitu zboží a
cestujících  určených do  tohoto státu  neb z  něho pocházejících,
nemůže žádný  jiný smluvní  stát  dovolávati se ustanovení  tohoto
statutu a požadovati práva obdobná.

     Každý  smluvní  stát  požívající  takových  práv  v  námořním
přístavu některého státu smluvního  neb nesmluvního musí se říditi
ustanoveními  tohoto  statutu,  pokud  jde  o  nakládání  s  loďmi
provozujícími s ním obchod, jakož i s jejich zbožím a cestujícími.

     Každý   smluvní  stát,   který  udělí   taková  práva   státu
nesmluvnímu,  je vázán  uložiti státu,  jenž bude  požívati těchto
práv,  v dohodě,  kterou s   ním za  tím účelem  uzavře, povinnost
říditi  se ustanoveními  tohoto statutu,  pokud jde  o nakládání s
loďmi  provozujícími  s  ním  obchod,  jakož  i  s jejich zbožím a
cestujícími. 

                               Čl.16

     Výjimečně a  na dobu co  možno nejkratší lze  se odchýliti od
ustanovení  článků   2.  až  včetně  7.   článku  zvláštními  nebo
všeobecnými opatřeními,  jež by kterýkoli  ze smluvních států  byl
nucen   učiniti  v   případě  vážných   událostí  dotýkajících  se
bezpečnosti státu neb životních zájmů země, při čemž se rozumí, že
zásady tohoto statutu dlužno zachovati v míře co největší. 

                               Čl.17

     Žádný  ze smluvních  států nebude  tímto statutem  vázán, aby
dovolil průvoz cestujících, jimž je zapovězen vstup na jeho území,
nebo zboží takového  druhu, jehož dovoz jest zakázán,  ať z důvodů
zdravotních nebo  veřejné bezpečnosti, ať  z důvodů ochrany  proti
nemocem  zvířecím neb  rostlinným. Pokud  jde o  jinou dopravu než
průvozní, žádný  ze smluvních států  nebude tímto statutem  vázán,
aby dovolil  dopravu cestujících, jimž je  zapovězen vstup na jeho
území,  nebo zboží,  jehož dovoz  nebo vývoz  je zakázán  domácími
zákony.

     Každý smluvní stát bude  míti právo učiniti ochranná opatření
nutná při dopravě zboží nebezpečného  nebo jemu podobného, jakož i
opatření   všeobecné   policie,    včetně   policie   vystěhovalců
vstupujících na jeho  území neb z něho vystupujících,  při čemž se
rozumí,  že  taková  opatření  nesmějí  míti  za následek zavedení
rozlišování příčícího se zásadám tohoto statutu.

     Žádné  ustanovení  tohoto  statutu  nebrání rovněž opatřením,
která  byl nebo  bude nucen  učiniti kterýkoli  ze smluvních států
podle všeobecných  mezinárodních úmluv, v  nichž je stranou,  nebo
jež budou  snad později uzavřeny,  zejména podle úmluv  sjednaných
pod  záštitou  Společnosti  národů  o  obchodu  se ženami a dětmi,
o průvozu, vývozu  a dovozu zvláštního  druhu zboží jako  opia neb
jiných  škodlivých drogů  a  zbraní  nebo rybářských  úlovků, nebo
podle   všeobecných  úmluv,   jež  mají   za  účel   ochranu  práv
z vlastnictví  průmyslového,  literárního  neb  uměleckého,  anebo
úmluv, týkajících  se falešných známek,  nepravých označení původu
neb jiných způsobů nekalého obchodu. 

                               Čl.18

     Tento  statut   nestanoví  práv  a   povinností  válčících  a
neutrálních států  v době války;  nicméně zůstane v  platnosti i v
čase války v míře s těmito právy a povinnostmi slučitelné. 

                               Čl.19

     Smluvní  státy  se  zavazují  změniti  ony  úmluvy platné dne
9.  prosince  1923,  které  odporují  ustanovením  tohoto statutu,
jakmile to okolnosti dovolí, a v každém případě při jich uplynutí,
tak, aby  je s nimi uvedly  v souhlas, pokud to  dovolí zeměpisné,
hospodářské  a technické  poměry zemí  nebo krajů,  jichž se  tyto
úmluvy týkají.

     Totéž platí  o koncesích udělených  před 9. prosincem  1923 k
úplnému neb částečnému provozování námořních přístavů. 

                               Čl.20

     Tento statut nezahrnuje v  sobě nikterak  odnětí již platných
rozsáhlejších  výhod udělených  s ohledem  na používání  námořních
přístavů  za  podmínek  slučitelných  se  zásadami tohoto statutu;
rovněž neobsahuje zákazu povolovati podobné výhody v budoucnosti. 

                               Čl.21

     Bez újmy  ustanovení druhého odstavce  článku 8. budou  spory
vzniklé  mezi  smluvními  státy  o  výklad  nebo  provádění tohoto
statutu řešeny tímto způsobem:

     Nemůže-li  spor býti  urovnán  buď  přímo mezi  stranami nebo
jakýmkoli jiným  smírným způsobem, mohou sporné  strany, dříve než
použijí  jakéhokoli  řízení  rozhodčího  nebo  soudního  urovnání,
předložiti  spor  k  dobrému  zdání  orgánu,  jenž  bude ve věcech
dopravy  a  transitu  ustaven  Společností  národů  jako poradní a
technický orgán  pro členy Společnosti.  V naléhavém případě  může
předběžné vyjádření doporučiti  veškerá prozatímní opatření určená
hlavně k  tomu cíli, aby mezinárodní  dopravě vráceny byly výhody,
jichž užívala před  činem neb událostí zavdavší podnět ke sporu.

     Nemůže-li  spor býti  urovnán  jedním  z řízení  označených v
předchozím odstavci, předloží jej  smluvní státy soudu rozhodčímu,
ačli  se  nerozhodly  nebo  nerozhodnou,  v  důsledku  dohody mezi
stranami, předložiti jej Stálému dvoru mezinárodní spravedlnosti. 

                               Čl.22

     Je-li   záležitost  předložena   Stálému  dvoru   mezinárodní
spravedlnosti, bude  nalézáno podle podmínek  určených článkem 27.
statutu tohoto dvora.

     V případě řízení rozhodčího a neshodnou-li se strany na něčem
jiném,  označí   každá  strana  jednoho   rozhodčího;  třetí  člen
rozhodčího  soudu bude  vyvolen těmito  rozhodčími anebo, jestliže
tito se nemohou dohodnouti, bude jmenován Radou Společnosti národů
ze  seznamu  přísedících  pro  záležitosti  dopravní  a transitní,
zmíněné   v   článku   27.   statutu   Stálého  dvoru  mezinárodní
spravedlnosti;  v tomto případě  bude třetí člen vyvolen souhlasně
s ustanoveními  předposledního   odstavce  článku  4.   a  prvního
odstavce článku 5. Úmluvy o Společnosti národů.

     Rozhodčí  soud  soudí  na  základě  smluvní  dohody  o soudu,
sjednané společně mezi stranami.  Nemohly-li se strany dohodnouti,
stanoví tuto smluvní dohodu  rozhodčí soud jednomyslným usnesením,
prozkoumav   nároky   upravené    stranami;   nebylo-li   docíleno
jednomyslnosti,  rozhodne Rada  Společnosti způsobem  stanoveným v
předešlém  odstavci. Není-li  řízení stanoveno  smluvní dohodou  o
soudu, stanoví je rozhodčí soud sám.

     Strany se zavazují, ačli smluvní dohoda neobsahuje ustanovení
opačných,   přednésti  během   rozhodčího  řízení   Stálému  dvoru
mezinárodní spravedlnosti  každou otázku mezinárodního  práva nebo
každou  otázku  právního  výkladu  tohoto  statutu,  o  kterých by
rozhodčí soud na žádost jedné  ze stran uznal, že předběžné řešení
je pro urovnání sporu nutné. 

                               Čl.23

     Jest shoda v tom, že tento statut nesmí býti vykládán tak, že
by v  čemkoli upravoval práva  a povinnosti inter  se oněch území,
která jsou  částí neb jsou pod  ochranou téhož svrchovaného státu,
ať tato území sama o sobě jsou smluvními státy či nikoliv. 

                               Čl.24

     Nic z  předchozích článků nemůže  býti vykládáno, jako  by se
jakkoli dotýkalo práv nebo  povinností kteréhokoli smluvního státu
jako člena Společnosti národů. 

                               Příl.

     Znění článků  statutu o mezinárodním režimu  na železnicích a
ustanovení podpisového protokolu k němu se vztahujících: 

                               Čl.4

     Smluvní státy, uznávajíce  nutnost ponechati provozu železnic
nezbytnou  pružnost,  aby  mohl  odpovídati mnohostranným potřebám
dopravy,  zamýšlejí zachovati nedotčenu  svobodu  tohoto  provozu,
bdíce  ovšem  nad  tím,  aby  této  svobody nebylo zneužíváno vůči
mezinárodní dopravě.

     Tyto  státy  zavazují   se  poskytnouti  mezinárodní  dopravě
přiměřené výhody  a zakazují si  každé rozlišování, které  by mělo
povahu nepřízně vůči ostatním smluvním státům, jejich příslušníkům
nebo lodím.

     Výhody plynoucí z ustanovení  tohoto článku nejsou omezeny na
transporty podléhající jednotné dopravní  smlouvě; ony vztahují se
rovněž na transporty označené v čl. 21. a 22. tohoto statutu, a to
za podmínek v těchto článcích vytčených. 

                               Čl.20

     Smluvní státy, uznávajíce nutnost ponechati tarifům všeobecně
nezbytnou pružnost, aby se mohly co možná nejpřesněji přizpůsobiti
mnohostranným  potřebám  obchodu  a  obchodní  soutěže,  zamýšlejí
zachovati nedotčenu volnost v  pořizování svých tarifů podle zásad
připuštěných jejich vlastním zákonodárstvím,  bdíce ovšem nad tím,
aby této svobody nebylo zneužíváno vůči mezinárodní dopravě.

     Tyto státy zavazují se  použíti na mezinárodní dopravu tarifů
přiměřených nejen  jich výší, ale i  podmínkami jich upotřebení, a
zakazují si každé rozlišování mající povahu nepřízně vůči ostatním
smluvním státům, jejich příslušníkům nebo lodím.

     Toto  ustanovení  nebrání  zavedení  společných  tarifů  mezi
železnicemi  a plavbou  dbajících zásad  stanovených v předchozích
odstavcích. 

                               Čl.21

     Výhody  ustanovení článku  20. nejsou  omezeny na  transporty
podléhající jednotné  dopravní smlouvě. Ony se  vztahují rovněž na
transporty,  které projíždějí  řadou tratí  po železnici,  na moři
nebo  na  kterékoliv  jiné  cestě  územími  více  smluvních států,
podléhajíce při tom různým  dopravním smlouvám, za předpokladu, že
budou splněny tyto podmínky:

     Každá ze smluv po sobě jdoucích musí uvésti počáteční původ a
konečné určení  zásilky; zboží musí  zůstati po celou  dobu trvání
celkové  jízdy  pod  dohledem  dopravců   a  býti  každým  z  nich
bezprostředně předáno  jeho nástupci, při čemž  jsou přípustna jen
ta  zdržení,  jež  jsou  nutna  k  vykonání  předání a k obstarání
formalit  celních,  místních  poplatků,  policejních  nebo  jiných
správních formalit. 

                               Čl.22

     Ustanovení článku  20. jsou stejně  použitelna jak v  domácí,
tak v mezinárodní železniční dopravě  na zboží uložené v přístavě,
aniž by byla  brána v úvahu vlajka, pod  kterou bylo dovezeno nebo
bude vyvezeno.

     Podpisový protokol: Rozumí se,  že každé rozličné nakládání s
vlajkami,  založené  výhradně  na  ohledu  na  vlajku,  musí  býti
považováno za rozlišování mající  povahu nepřízně ve smyslu článků
4. a 20. statutu o mezinárodním režimu železnic.

                       Podpisový protokol
             úmluvy o mezinárodním režimu námořních
                            přístavů.

     Přikročujíce k podpisu úmluvy o mezinárodním režimu námořních
přístavů dnešního dne sjednané, dohodli se podepsaní, byvše k tomu
řádně zplnomocněni, takto:

     1. Jest  shoda  v  tom,  že  ustanovení  tohoto statutu budou
uplatněna na nouzové přístavy zřízené zvláště k tomu účelu.

     2. Jest shoda  v tom, že  výhrada, učiněná britskou  delegací
ohledně ustanovení oddílu 24. "Lodivodní akty" (Pilotage Act) z r.
1913, jest připuštěna.

     3. Jest shoda v tom,  že povinnosti, obsažené ve francouzském
zákonodárství o námořních agentech ("courtiers maritimes"), nejsou
považovány  za příčící  se zásadě  a duchu  statutu o mezinárodním
režimu námořních přístavů.

     4. Jest  shoda v  tom,  že  podmínka vzájemnosti,  obsažená v
článku 2. statutu o mezinárodním režimu námořních přístavů, nebude
míti  za následek  zbaviti  výhod  tohoto statutu  smluvní  státy,
nemající  námořních  přístavů,  a  které  by  nepožívaly  v  pásmu
nějakého námořního  přístavu některého jiného státu  práv, o nichž
jedná článek 15. tohoto statutu.

     5. V  případě, že  by některý   stát neb  území, na  které se
úmluva nevztahuje,  měly tutéž vlajku nebo  národnost jako některý
stát smluvní,  nemůže tento stát  neb toto území  dovolávati se ve
svůj  prospěch žádného  práva zajištěného  statutem o mezinárodním
režimu   námořních   přístavů   vlajce   nebo  příslušníkům  států
smluvních.

     Tento protokol  bude míti tutéž  účinnost, platnost a  trvání
jako statut dnes schválený,  za jehož nerozlučitelnou součást musí
býti považován.

     Čemuž na  svědomí výše jmenovaní  plnomocníci podepsali tento
protokol.

     Dáno   v  Ženevě   dne  devátého   prosince,  roku   tisícího
devítistého  dvacátého  třetího,  v  jediném  výtisku,  který bude
uložen v  archivu sekretariátu Společnosti národů;  všem státům na
konferenci zastoupeným bude předáno po jednom ověřeném opise.

     (Následují tytéž podpisy jako na konci úmluvy.)

     Prozkoumavše tuto  úmluvu se statutem,  přílohou a podpisovým
zápisem    a   vědouce,    že   Národní    shromáždění   republiky
Československé s nimi souhlasí, schvalujeme a podpisujeme je.
     Tomu  na svědomí  jsme tento  list podepsali  a k  němu pečeť
republiky Československé přitisknouti dali.
     Na hradě  Pražském dne 13.  června léta tisícího  devítistého
třicátého prvého.

               President republiky Československé:
                       T. G. Masaryk v.r.
  L.S.
                   Ministr zahraničních věcí:
                      Dr.Edvard Beneš v.r.